212 



njem slučaju masa toga Sunca morala premašiti masu našega 120 

 milijima puta ! Iz prvoga broja izlazi za atomnu težinu pliua x (etera) 



X = 000000096 == 96 sto milijuntina. 



Mendeljejev misli, da se prema današnjem stanju znanja može uzeti, 

 da molekuli i atomi plina, koji se svagdje u svemiru može slobodno gibati, 

 imaju težinu od prilike od jedne milijuni ine težine vodikova atoma i da se 

 gibaju srednjom lirzinom od 2350 kmjsec. 



U periodičnom sustavu pripada eter kao plin u nultu grupu i u 

 nulti red i na toj osnovi kušao Mendeljejev materijalnu narav i općeno 

 raširenje etera, pa njegovo svojstvo, da prolazi kroz sve uzdušnine, 

 tekućine i sva čvrsta tjelesa realnim načinom rastumačiti, ali si je pot- 

 puno' svjestan, da na mnoga pitanja, koja se u tom povodu ne može da 

 odgovori. Ponukala su ga na to, da ove svoje misli publicira neki 

 tizikalno-kemički pojavi, koji su u najnovije vrijeme otkriti^, a ne dadu 

 se smjestiti u okvir sadašnjega nauka, pak su se jedni u tom povodu 

 povratili na teoriju emanacije svjetlosti, a drugi su postavili teoriju 

 elektrona, koju Mendeljejev odbija. 



Tu su u prvom redu pojavi radioaktivnosti. 



Radioaktivnost pokazuju u pretežnoj mjeri Uran, torij i radij i 

 njihovi spojevi (ali ne samo oni, kao što ni magnetizam nije saiiio 

 svojstvo željeza, kobalta i nikalja). No spomenuta tri elementa imaju 

 baš najveće atomne težine {Rd = 224, Th = 232, U = 239), njihovi su 

 atomi Sunca u neku ruku među elementima, pak se može razložno 

 uzeti, da u njih najjače razvito svojstvo one individualizirane privla- 

 čivosti, koja je nekako u sredini između gravitacije i kemijske afinitete, 

 određuje apsorpciju rastapanje i slične pojave. I plin .<; ili eter imat 

 će svojstvo, da se blizu takih velikih centara privlačivosti rastapa ili 

 oko njih gomila, bas kao što se plinovi naše atmosfere tope i skupljaju 

 u kapi vode. Posljedica toga gomilanja etera oko molekula uza novih 

 i thorijevih spojeva bit će dakako i neki osobiti pojavi, jer se može 

 uzeti, da eter pri tom mijenja svoju molekularnu brzinu, a ti bi se 

 pojavi dali razjasniti tim, da jedan dio toga etera iz njih ističe primajući 

 pri tom svoju normalnu brzinu, dok opet novi atomi etera ulaze u sferu 

 privlačenja. Osobiti način toga istjecanja u utjecanja etera može po 

 mišljenju Mendeljejeva pojave svjetlosti i zraka radioaktivnih tvari 

 tumačiti. 



U drugom je redu otkriće Dewarovo (1894.) i da fostoresciranje 

 mnogih tvari, navlastito parafina, kod niskih temperatura od — 181" 

 do — 193^* jako raste. Mendeljejev to tumači sada ovako : parafin u 

 velikoj studeni kondenzira atome etera ili da topivost (absorpcija) etera 

 u nekim tjelesima raste, a tijem i jače fosforesciraju. Stvar bi ovako od 

 prilike stajala. Transversalni se titraji etera, koji se osjećaju kao svjetlost, 

 redovito bude tijem, da se molekularno gibanje čestica kojega tijela 

 uveća preko neke granice (n. pr. žarenjem ili drukčije), a to gibanje 

 onda poremeti i ravnotežu etera u tom tijelu i oko njega. No ta se 

 ravnoteža oterskih čestica može i direktno poremetiti na taj način, da 



