4 D'. FRECH FRIGYES 



az ismeretes alsókarbonbeli fajjal, de sajnos pontosabban lehetetlen 

 meghatározni. 



Ez a faj az osztálj' magasabb emeletében (Produclus (jinauleus 

 emelete) tetemes nagyra megnő, a miként ezt a Lethsea Palaeozoica 

 43. táblája is mutatja. A Sp. lornaceiisis méh'ebb emeletében egy 

 2 — 3 cm szélesre növő, finom bordás változata fordul elö, a melyet pél- 

 dául Araxesnél az Arpatscha-szelvény legmélyebb rétegeiben (:2a) nagy 

 számban gyűjtöttem.' 



Sajnos, hogy az egyetlen kornyarévai példány, egy lapos kocsános 

 teknő, a pontosabb meghatározásra kedvezőtlenül maradt meg. Azonban 

 külső megegyezése szembeszökő a kicsiny armeniai darabokkal, a melyek 

 közül összehasonlításul egy példánj^t a VI. tábla 3íi ábráján le is raj- 

 zoltattam. A kornyarévai lelethelynek az alsó karbonon belül való kö- 

 zépső szintezése, tekintettel a Spirifer striatus, Martin sziléziai óriás 

 alakjának az előfordulására, egyáltalán nem valószinűtleu. 



Tabnlata. 



A tabulalák sokféle alakja, a mely belsejük különböző szerve- 

 zetének a folyománya, megmagyarázza azon kísérleteket, hogy ezt a 

 rendet föloszlassuk és egy részüket a hexacoralliákhoz. más részüket 

 az alcjionariákhoz. s ismét más alakokat a brjiozoákho: soroljuk. Más- 

 részt azonban, különösen Nicholson és Eoemer Nándoe együvé tartozá- 

 sukat, azaz a divergáló szélső formák között az átmenetek fenállását" 

 oly határozott sikerrel hangoztatták, hogy az újabb tankönyvekben a 

 tabui atákat rendszertanilag ismét összefüggő csoportnak tekintik. 



Mindenesetre, különösen a porózus favosilidák és michelinidk és 

 a kompakt monticuUporiddk, cliaetetesel: és helioHliddk egymás mellett 

 való maradása nehezen volt érthető mindaddig, a míg BEECHER-nek egy 

 fontos és — érthetetlen módon — alig méltányolt fölfedezését mel- 

 lőzték. 



Beecher már másfél évtizeddel ezelőtt kimutatta, hogy a favositi- 

 dák pórusai nem a falak szakaszainak a hézagai (miként a jierforata 

 he.racoralliáko)i), hanem mint oblitterált bimbók tekintendők. 



Ezáltal a Itelioiithes és az élő heliojtora alapvető különbsége is 

 kellőképen kiviláglik. 



A helioporának olyan váza van, a mely mint a perforatdké, sza- 

 kaszokból, rekesztékekböl áll, a melyek közei tehát nincsenek teljesen 

 összekötve ; a favosites embrionális bimbókat mutat, a melyek pórusokká 



1 Frech — Arthaber: Palaeozoicum in Hocharmeuien und Persien. Beitráge z. 

 PaleBOnt. Österr.-Ungarns u. á. Orients 12. kötet (1899), 200 oldal. 



