20 Dí FRECH FRIGYES 



(KoNiNCK, Calcaire carbonifére de la Belgiíjue, Y., 16. tábla, 20 — 23. 

 ábra), a melyeknek objectiv meghatározáBában a nemnek megállapításán 

 túl nem terjeszkedhetem. 



Gastropoda. 



Euphemus. 

 EupherQus Orbignyi, Portl. 



II. tábla 1 — 2. ábra. 



Euphemus Orliignyi, Koninck, Calcaire carbonifére, 4e part., 15(). táb., 42. tábla, 5 — 7. 



ábra. (Ann. Mus. Koy. t. VIII. Non. 1. c. 43. tábla, 

 9 — 13. ábra, a hol a táblamagyarázat adatai szerint 

 a spirális csíkok nagyon szűkre vannak rajzolva.) 



A nagy, 20 — HO mm nagyságú Euphemus Orbignyi és a felével 

 kisebb Euphemus Urei, Sow. között a lényeges különbség nem annyira 

 a növekedés különbségében, mint inkább a spirális csíkok fejlődésében 

 van. A hasonló nagyságú példányokon az E. Urei 5 — 6 spirális csíkja 

 terének megfelel az Euphcinns Orig)iyim a 2 csíktól és közbülső teré- 

 től bezárt felület. 



Ezenkívül az E. Orbignyi a köldöktájon kiszélesedett, az E. Urei 

 összenyomott. A dobsinai Öreghegy Macskalyukaiból származott lenyo- 

 mat és a hozzávaló köbéi, bár nem valami világosan maradtak meg, 

 annyira egyeznek egy sziléziai Eohwaltersdorfról való póldánynyal, hogy 

 némi föntartással azonosíthatjuk ezeket. (II. tábla, íb — c ábra). 



Termőhelyei: felső mélyebb karbon Glasgow (2. ábra). Skócziában, 

 viséi mész Belgiumban, Rohwaltersdorf Sziléziában és Dobsina (Macska- 

 lyukak). 



Különösen fontos néhány példány a glasgovi alsókarbonbeli szén- 

 palákból, a mely példányok a héj kiterjedése tekintetében megegyeznek 

 az E. Orbigitiji s. str. fajjal, azonban néhány spirális csíkkal többet 

 mutatnak. Ezek átmenetben vannak a következő fajhoz : 



Euphemus sudeticus, u. nom. 

 (Bellerophon Urei, auct.) 



II. tábla, 3 — 4. ábra. 



Hójalakja összenyomottabb, mint az E. Orbignyié, a spirális csí- 

 kok száma szintén több, mint a nevezett fajon. Gyakori a felső sudeti- 

 emeletben (Sattelflötz-szint) a Karolina-bányán. Hohenlohehüttén. (Eoemer: 

 Bell. Urii ex parte). Körülbelül -20 példány a breslaui gyűjteményben. 



Leggyakoribb az E. sudeticus Felső-Szilézia felső-sudeti emeletében. 



