170 D! BÖCKH HUGÓ 



igazán tudnak és megállják helyüket, a kik tudásukkal elöremozditják 

 a szeretett haza érdekeit, szakjának népszerűsítése és így nemzetének 

 nevelése, ez volt a ezél, mely lelkesítette és melyért semmi fáradtságot 

 sem kiméit. — Tudományos társulatainkban is folyton a haladást pro- 

 pagálta és társulatunk, melynek 1876 óta tagja, 187G — 1880-ig titkára, 

 1881 — 1901-ig választmányi tagja, 1901 — 1902 ig alelnöke volt, nem egy 

 hasznos újítást köszön az ö kezdeményezésének. Ez a társulat volt köz- 

 vetlenül élete végéig, a mikor sajnos félreértések megzavarták a viszonyt, 

 működésének kedvenez helye. Értekezéseit többnyire itt mutatta be, itt 

 referált szaktársainak az ásványtan egy-egy nevezetesebb előrehaladá- 

 sáról, de azért jutott a működéséből a természettudományi társulatnak, 

 melynek 1894 óta volt választmányi tagja, és egyéb intézményeinknek is. 



A mint tudományos vizsgálataiban mindig a legpreczizebb, leg- 

 exactabb módon igyekezett a tényeket, a valóságot megállapítani, úgy 

 az életben is mindig és mindenütt az igazságot kereste, egyenesen, 

 tétovázás nélkül, nem riadva vissza érdekében semminemű kellemet- 

 lenségtől. 



Mint tanár szigorú volt, de igazságos és tanítványai szigora mel- 

 lett is mindenkor kiolvashatták jóságos szemeiből azt az atyai szeretet, 

 melylyel irányukban viseltetett. A tudományért való lelkesedése még 

 betegségében sem engedte pihenni, de mulandó teste nem tudta követni 

 lelke magas szárnyalását, a folytonos lázas munka megőrölte, idő előtt 

 távozott el körünkből, de emléke és munkásságának eredményei itt 

 maradnak velünk örökre. 



Dr. Schafar»ik Ferencz beszéde Schmklt Sándor 

 koporsójánál . 



Drága Halottunk! 



A m. h. Földtani Társulat és a kir. magy. Természet- 

 tudományi Társulat megbízását teljesítem, midőn e helyre lépek, — 

 de egyszersmind összeszoruló szivem sugallatát is követem, a mikor ez 

 alkalommal, fájdalom, utoljára intézem Te hozzád, kedves Schmidt Sán- 

 dor barátom, rövid búcsúszavamat. 



Kevesen, igen kevesen vagyunk, a kik a magyar föld természetét 

 kutatjuk, s mégis sűrű egymásutánban veszítjük el legjobbjainkat! 



Magad is — habár csak egy rövid emberöltön át — alapos mí- 

 velője voltál a magyar mineralogiának és geológiának. Páratlan lelki- 

 ismeretesség jellemezte munkásságodat, mely előbb egyes szép és becses 

 dolgozatokban és értekezésekben, utóbb pedig egy nagyszabású mű con- 

 ceptiójában nyilvánult meg. — Közben, bokros tanári teendőiden kívül 

 hathatósan mozdítottad elő a m. h. Földtani Társulat érdekeit is, az 



