242 D; GORJANOVIC-KBAMBERGEK KÁROLY 



czikkeimben bebizonyítottam azt, bogj- a Bhiti. Mercki tényleg az 

 emberrel együtt élt és begy — bár Eutot ellenkező nézeten van — az 

 általa elnevezett eburnéeni induetriával együtt fordul elő, úgy hogy 

 az elavult és túlhaladott nézetet ismét régi jogaiba kell 

 visszahelyezni. A Rhin. Mercki tehát mégis az ú. n. « eburnéeni 

 industriávali) fordul elő. Meg kell még jegyeznem, hogy a krapinai 

 industria a Eütot által ó-diluviálisnak elismert taubachihoz nagyon 

 hasonlít. 



És most engedjék meg. Uraim, hogy a krapinai lelethely össze- 

 tételének és keletkezésének rövid vázlatát megismertessem. 



Krapina városka északi Horvátországban, a Strahinscica déli 

 oldalán, vagyis az Ivanscica vonulat azon részében fekszik, a mely 

 Steierországból átcsapva, Varazdinske topHce-nél végződik. Maga Krapina 

 egy barántvölgyben fekszik, melynek oldalait főképpen középmioezén- 

 korú mediterrán parti képződmények alkotják, a melyek itt homok- 

 kövekből vagy konglomerátokból állanak. Maga a fekvőhely (1. ábra) 

 mindjárt a KNEip-féle hidegvíz-gyógyintézet mögött, a Husnjakovo hegy 

 lejtőjén, van. Az ottani mioczén quarczhomok K-ről Ny-ra csap és D felé 

 20° alatt dűl. Könnyen mállik s így a víz könnyen váj ki benne üre- 

 geket, főképpen a réteglapokon. Több helyen nagyobb üregeket is 

 találunk puha homokkőben, a melyeknek keletkezését leggyakrabban át- 

 szivárgó vizek indították meg, később pedig mállás utján nagyobbodtak 

 (vannak itt azonban mesterségesen vájt üregek is). Ilyen, főképpen a 

 Krapinica patak erodáló működése által keletkezett üreget a Husnjakovo 

 hegyen találtam, a mely azonban egészen ki volt töltve és pedig legalól 

 az egykor mellette folyó Krapinica patak üledékeivel, a melyek többé- 

 kevésbbé homokos agyagból, agyagból és durva patakgörgetegből s a 

 boltozó homokkőtömeg lehullott, hozzákevert málladékából állanak. 

 A most 25 m mélyebben folyó patak utolsó áradása a kb. 2'SO m 

 vastag, legnagyobbrészt üledékes képződményekből álló barlangkitöltést 

 egy befelé kiékelödő barna agyagréteggel tetézte be. Ez után az utolsó ára- 

 dás után itten hordaléknak további nyomát többé nem találjuk ; az a 

 8 m-nél vastagabb homokcomplexus, a mely a vízi hordalékokon fekszik, 

 a boltozat homokkövének felhalmozott málladéka. Mindkét lerakodásban 

 sötét, részben vörösre festett, a barlang széle felé kissé felhajló sávok — 

 a kulturrétegek — húzódnak végig, t. i. a tűzhelyek faszénnel, hamu- 

 val, megégett homokkal, csontokkal és kőszerszámokkal. Sehol sem 

 lehetett — tehát a barlang aljától kezdve több mint 10 m vastagság- 

 ban — a barlangrétegeknek valamelyes megszakítását észrevenni, a 

 mit különben a normális helyzetben maradt számos tűzhely is eléggé 

 bizonyít. Azonkívül az egész felhalmozott complexusból, még pedig 

 ennek úgy az alsó, leginkább üledékes, valamint a felső, kizárólag 



