258 VADÁSZ M. ELEUÉB 



A legalsó helyet — körülbelül eg}- méternyi vastagságban — el- 

 foglalja egy rétegzetleu, nagy, mállott gömböket és concretiókat bezáró 

 rliyolittufa (la), mely itt az alsó- és felsó mediterrán határán előfor- 

 duló <i felső bryozoás mészn fáeiese gyanánt fogható fel és a melyet 

 először dr. Lörenthey Imke említett fel. (') E tufa fölött foglal helyet 

 körülbelül l'ő — 2 m vastagságot elérő, elsősorban milleporák, lithotham- 

 niumok. l)ryozoák és korallok, másodsorban pedig fúrókagylók sokasága 

 által jellemezhető réteg (.2. sz. réteg), a mely szilárd, sejtes mészkőliöl 

 áll. Ez a mészkőréteg — keleti és nyugati végződésében — észrevét- 

 lenül megy át laza homokba, a melybon a mészkő egyes darabjaiban 

 található fel. Erre következik körülbelül 1*5 m vastagságban laza, 

 homokos, kövületekben gazdag, foraminiferákkal telt réteg (3a réteg). 

 Az előbbi mészkő és ezen foraminiferás réteg között van egy második, 

 40 — 50 cm vastag kiékelődő, gyengén rétegzett tufa (16). mely a fölötte 

 levő rétegbe éles határ nélkül megy át. A következő réteg 1 m vastag- 

 ságú, szilárdabb, durva, csaknem tisztán kövületek köbeiéiből álló 

 mészkő (4a réteg), mely az alatta levő laza réteggel faunára megegye- 

 zik, különbség csakis a megtartási állapotban mutatkozik. E fölött líjból 

 körülbelül 4 m vastag laza mész (3fe réteg) van, a mely után ismét 

 szilárd, de az előbbinél apróbb szemű 1 m vastag lajtamész (46 réteg) 

 következik. Mindkét réteg kövületekben gazdag, bár az előbbi analóg 

 rétegekkel szemben egyedszámban szegényebb faunája van. E rétegek 

 egyszersmind lezárják a felső mediterrán rétegek sorát s a felső lajta- 

 mész réteg észrevétlenül megy át a szármáti ikrás, foraminiferás mész- 

 kőbe (5. sz. réteg), a mely fölött — még ebben a feltárásban — egy 

 cerithiumos réteg (,7a) is létezik. Az alluviumtól eltekintve a király- 

 vágány vasúti bevágása ma már több réteget nem tár fel ; a vasút épí- 

 tésekor a szármáti rétegek közé települve 15 — 20 cm vastagságú sárgás- 

 barna, helyenként tejfehér hydroquarczit-lencsét találtak, a melynek 

 anyagából a törmelék közül magam is gyűjtöttem. E lencsének helyét 

 pontosan megállapítani ma már nem lehet, de minden valószínűség sze- 

 rint a két szármáti réteg határán volt. Nehogy a réteg egykori jelen- 

 léte az irodalom számára nyomtalanul eltűnjön, czélszerűnek láttam 

 szelvényembe ezt is belevenni. A hydi'o-quarczit dr. Löbenthey Imre 

 vizsgálatai szerint szerves maradványnak nyomát sem mutatja s így 

 csak höforrás-eredésű lehet. 



A rétegek dűlósi iránya csaknem pontosan É — D-i ; a dűlés foka 

 körülbelül 5—6°; a csapás K — Ny. Az itt feltárt rétegek képezik egy- 

 szersmind a lajtamésznek Duna balparti legtávolabbi kibukkanását, mert 



' Rákosszentmihályi Sashalom kavicsainak koráról. (Földtani Közlöny XXXIV. 

 köt. 237. lap. 1904.) 



