BUDAPEST-RÁKOS FELSŐ MRDITBRRÁNKORÚ FAUNÁJA. 263 



a melyeket szintén kisebb dudorok környeznek. Ambulacral likacsok 

 párosával állanak, de leírásában nem említi, hogy összekötve vannak, 

 rajzából pedig nem tűnik ez ki. A I's. monilis, Desm. és Ps. Michelotti, 

 Desor faji elkülönítése tehát jogosult. 



Laube munkájának 59. oldalán a Fs. moirilü, Desm. leírásánál ezt 

 mondja : ((Von diesem sehr zierlichen Echiuoíden kommt eíne etwas 

 höheie und etwas flachere Varietiit vor...i> Az általa említett laposabb 

 varietások valószínűleg a Ps. Michelotli, DESORhoz tartoznak. 



LóczY a II Természetrajzi Füzetek» I. kötetének 40. oldalán és 

 V. táblájának ia — d ábráján említ es ábrázol Ps. cfr. monilis, Desm. 

 néven egy alakot, a mely — a mennyire ez legalább a rajzból kive- 

 hető — valószínűleg a Pa. Michelotli, Desor és P.s. moiiilia, Desm. 

 között foglal helyet. Ez az alak ugyanis laposságában — mint azt 

 LÓCZY is kiemeli — a Ps. Micheloltiiü, emlékeztet; díszítésében azon- 

 ban eltér ettől, mivel az erősebb dudorok alkotta sorok között még 

 vannak középnagyságú dudorok is, a melyek a /^x. Miclirlottinál hiányoz- 

 nak. Díszítésében közelebb áll a /^s. monilishez, de ettől is eltér abban, 

 hogy közti dudorai környező dudorokkal körülvéve nincsenek. Az am- 

 bulacral likacsok alakja és elhelyezése a Ps. MichdoUi, DicsoRéval 

 megegyezik. 



Látjuk tehát, hogy a Lóczy által Felménesről leirt példány mind- 

 két fajból egyesít magában jellegeket, a mi által e két faj között át- 

 menet alakul, varietásul tekinthető s mint ilyen mindkettőtől el- 

 különíthető. 



Cljrpeaster PartscM, Michelin. 



1861. Clypeaster Partschi, Michelin. Monogr. d. Clyp. foss. P. 127. Pl. XVII. 



F. 3. Pl. XXX. F. 1. 

 1867. II « Stache, Die geol. Verh. d. Fnndstátte d. Halith. 



Skel. bei Hamburg . . . Verh. 1867, i). 143. 

 1871. « II Laube, Die Echinoiden . . . p. 64. 



Ebből a fajból Rákosról két töredékünk van, a melyek felületi 

 díszítésre, ambulacral elhelyezésre Michelin fajával egyeznek. A rákosi 

 példányok a tetőtől peremig majdnem sík, gyengén homorú felületűek, 

 míg a typusos példányok íveltek, erőseliben homorú felületet formálnak. 

 Ha tekintetbe vesszük azonban, hogy példányaink sokkal kisebbek s igy 

 fejletlenebbek s hogy Michelin említ a faj határain belül variálást is, 

 akkor példányaink e fajhoz tartozása kétségen kívülinek mondható. 



