BUDAPEST-RÁKOS FELSŐ MEDITEERÁNKORÚ FAUNÁJA. 267 



bályos, váltakozó sorokat alkotnak. Az élesen látható galandvonal a 

 szirmok körül tört vonalban fut ; a barázdáknak megfelelő helyeken 

 szélesebb és kiugró szöget alkot, az interambulacraliákon ellenben kes- 

 kenyebb és beugró szöget formál. Az alfelnyilás körüli rész vékonyabb 

 és folytonosabb vonalban fut le. 



Példányunk hosszúsága: öo mm, szélessége: 51 mm, magassága: 

 31 mm. 



Ez az alak rákosi anyagunkban számos töredékben és csak egyetlen- 

 egy — többé-kevésbbé — tökéletes példányban van meg. Ezek a példá- 

 nyok Laubb typusától eltérnek abban, hogy legnagyobb szélességi át- 

 mérőjük a mellső páros ambulacralok felső egyharmadára esik, míg a 

 typusnál ennek végére. A felső oldal az alsóhoz kisebb szög alatt hajlik, 

 az alsó oldal pedig laposabb, mint a typusnál, ebből kifolyólag varietá- 

 sunk elől jóval magasabb. A hátsó rész nem függélyes és nem kivájt, 

 mint a typusé. hanem ferdén álló és — miként a 3b ábra jól fel- 

 tünteti — az alsó részszel 90 foknál nagyobb szöget zár be. Ambu- 

 lacraliák rövidebb nyelüek. mint a típuséi ; a mellső keskenyebb, 

 mélyebben kivágott és a szájnyílásig követhető ; a párosak szélesebbek, 

 kisebb szöget zárnak be, nem oly iveitek, mint a typuson, hanem 

 egyenesek, ezenkívül a hátsó páros ambulacraliák még kerekebbek is. 

 A tetőponti készülék központkívülisége a typusnál ;iü%, a mi varietá- 

 sunknál 41 %, tehát kisebb, mint a typusé. A galandvonal jobban beszögellik 

 az interambulacraliákra, mint a hogy Laübe a typuson feltünteti. 



Mindezen eltérések szinte indokolttá teszik rákosi példányaink faji 

 elkülönítését is. Tekintetbe véve azonban azt, hogy Laube leírása sok 

 tekintetben hiányos, valamint különösen azt a körülményt, hogy a faji 

 ingadozások ismeretlenek, czélszerűnek találom példányunkat, mint a 

 Schizastcr Kurreri, Lbe. tyj)us varietását vezetni be az irodalomba. 

 Az a körülmény, hogy gazdag anyagomban a typusnak egyetlenegy pél- 

 dányát sem találtam, arra a föltevésre bátorít fel. hogy a tyjíus neve 

 alatt hazánk több helyéről eddig fölsorolt alakok egyike-másika szintén 

 e varietáshoz tartozhatik. 



Schizaster Lovisatoi, Cotteau var. rákosiensis, uov. var. 



X. tábla 4fí — b ábra. 



Középnagyságú, kerek körvonakí, hátrafelé kevéssé összeszűkülő 

 alak; leghosszabb szélességi átmérője a tetőponton megy keresztül. Felső 

 része erősen domború, a tetőponttól mell felé erősen lejtős, ellenben a 

 hátsó oldal felé csaknem vízszintes (46 ábra). Alsó része csaknem egé- 

 szen sík, a szájnyílásnál kissé benyomott. A felső rész a hátsó oldalba 

 hirtelen eséssel folytatódik úgy, hogy ez az oldal az alsó, valamint a 



