BUDAPEST- RÁKOS FELSŐ MEDITERRÁNKORÚ FAUNÁJA. 281 



arcát, peetent, olivát, cypiseát, dentaliumot — leszámítva, teljesen elüt 

 a többi rétegekétől. Ez a réteg ugyanis csaknem tisztán milleporákból. 

 lithothamniumokból, korallokból, bryozoákból és serijulákból vau fel- 

 építve s ez, valamint a benne előforduló nagy mennyiségű fúrókagyló 

 adja meg e réteg sajátos jellegét. 



A budapest-rákosi fauna meglehetősen különálló helyet foglal el 

 hazánk többi ilyenkorú ismert faunáival szemben. Az eddig ismeretes 

 gyűjtőhelyek — Kost éj, Bujtur, Lapugy. Let kés, Szob stb. — 

 felső mediterránkorú rétegeinek faunájában túlnyomólag gasteroi^odák 

 uralkodnak. Ezek a rétegek a felső mediterránnak mélyebb szintjét kép- 

 viselik; ez a körülmény, de meg a rossz megtartási állapot következté- 

 ben keresztűlvihetetlen pontos meghatározás nem engedi meg a fenti 

 rétegek faunájával való párhuzamba állítást. E mellett bizonyít az is, 

 hogy Rákoshoz legközelebb fekvő és az erdélyrésziekkel szemben nem 

 nagyon gazdag szobi és letkési faunával a rákosi faunának csak mintegy 

 16 "ó -a egyezik meg s ha az erdél_yrósziekkel jobban megegyeznék is, ez 

 inkább csak ezen lelőhelyek faunagazdagságából, mintsem egyező lét- 

 feltételekből magyarázható ki. 



Fenti — mélyebb szintet képviselő — lelőhelyek faunájával szem- 

 ben a rákosi fauna sajátosságát a kagylók túlsúlya adja meg. A legsajá- 

 tosabb jellege azonban a faunának a fúrókagylók sokasága ós a rákok 

 viszonylagos nagy mennyisége. Eddig nem ismerünk hazánkban sehol 

 sem olyan felső mediterrán-rétegeket, a melyekben ezek az alakok csak 

 megközelítőleg hasonló mennyiségben szerepelnének, mint Eákoson, bái 

 nincs kizárva, hogy az ország más területein előforduló lajtamészek 

 faunájának tüzetes áttanulmányozása nem hozná-e meg az eredményt 

 ebből a szempontból. Érdekes eredményekhez jutunk, ha a legközelebb 

 fekvő és a rákosival szorosan összefüggő kéj)ződméuyek faunáját szem- 

 ügyre vesszük. A budapesti III. főgyűjtőcsatornában feltárt lajtamész fau- 

 nája — egy-két alak kivételével — teljesen megegyezik a rákosival, a 

 mint arra már dr. Schafarzik Ferencz reáutalt (8); a rákok közül azon- 

 ban csak egy, a fúrókagylókból pedig egyetlenegy faj sem szerepel benne. 

 Itt a lajtamész nincsen oly változatos rétegekben kifejlődve, csakis a 

 foraminiferákban gazdag mész van meg s minthogy a fúrókagylók jelen- 

 léte Eákoson a 2. számú réteghez van kötve, ennek hiánya magától ért- 

 hetőleg maga után vonja a fúrókagylók hiányát is. 



A Duna jobb ])artján levő lajtameszek a rákosinál szegényelib fau- 

 nájúak. A budaörs-diósi útbevágás mentén levő feltárásban meg vannak 

 a fúrókagylók közül a Lilliodonms liortcnMa, Vin de Eegny, a Lüh. 

 lilliopliagufi, LáM. és a Lithodomus ? ind. sp., a réteg maga azonban — 

 legalább olyan kifejlődésben, mint Eákoson — nincsen meg. A biai ré- 

 tegekben sincs meg a fúrókagylós réteg, de a fúrókagylók közül az 



