294 Dr WEINSCHENK ERNŐ 



kettő között, a fajsúly hasonlóságától eltekintve, legcsekélyebb meg- 

 egyezés sincs. S ugyanez áll a szintén oly közelrokon (Juenstedtitröl is. 

 Hogy azonban ebben az irányban is minden kétséget kizárjak, a 

 dr. BöcKH HuGÓtól rendelkezésemre bocsátott « János it»hól 0'3 gramm 

 teljesen tiszta anyagot választottam ki, a melynek megvizsgálását 

 dr. Steinmetz volt szives elvállalni. Az épp úgy, mint a Copiapitnál 

 széntetrachlorid- és xylollal pyknometerben végzett faj súlymérés 

 2*17-et adott, a vastartalom meghatározása pedig ugyancsak a Co- 

 piapittsU megegyezően 30'80% FeJ)^-t eredményezett. 



Az ezen vizsgálatokhoz használt anyag nemcsak egészen tiszta, 

 hanem teljesen ép is volt, az átalakulás semmi nyomát sem mutatta, 

 a minthogy a Copiapit egyáltalán igen állandó anyagnak látszik, a 

 mely normális viszonyok között a gyűjteményben legalább meg nem 

 változik. A dr. Böckh Hugó válaszában érintett ama föltevését, hogy a 

 II Jdnos.it » -ja, időközben észrevétlenül talán Copiapittá változott át, mint 

 teljesen alaptalant vissza kell utasítanom. Az előttem fekvő anyagot az 

 elváltozás semmi nyoma sem érte és teljesen egységes, tiszta és ép, a 

 Copiapit tulajdonságait mutató lemezkékből áll, a melylyel a tíJdnositit 

 tehát optikailag és krystallographiailag, fajsúlyra és vegyi összetételre 

 nézve teljesen azonos. 



E tárgyról szóló első értekezésem végén arra mutattam reá, hogy talán 

 a semleges vasoxydsulfat nak egyszerűbb képlete, a melyet dr. Böckh 

 Hugó a «Jdiiosit»-ra. találni vélt, a Co]iiapitra is áll; ez a gyanításom 

 az újabbi vizsgálatok szerint azonban helytelen : a Copiapit tényleg a 

 SFöjOg. 5 S'Og +18//,, basisos só. Az analysiseken kívül e mellett 

 szól a Copiapóról való darabok paragenesise is. Mint fönt említettem, 

 az alapot Coquivrbit alkotja, tehát a neutrális só 9 vízzel, a reá követ- 

 kező Quenstedtít 10 vízzel a vizet elvonó kénsavtartalom csökkenésére 

 utal s a sort a basisos só, a Copiapit, fejezi be. 



E tekintetben figyelemreméltó az a jelenség, hogy Coquimbit és 

 Quemtedtit csak oly terűletekről ismeretesek, a melyek száraz sivatagi 

 klímával tűnnek ki, míg a magam tapasztalatai szerint a Copiapit a 

 egyike a sulfidos vasérczok legelterjedtebb oxydatiós ter- 

 mékének, a mely íinom pikkelyes, a nja»í0.si<i)-hoz hasonló halmazokban 

 rendkívül jelentékeny elterjedésü. Ebben a tekintetben csupán az idetar- 

 tozó rammelsbergi Misyre, valamint a málló kovandtartalmú palákon 

 nem ritkán jelentkező bevonatra emlékeztetek, a melynek pl. a csehországi 

 Krumauban való előfordulását a Copiapittal teljesen azonosítani lehet. 



Vizsgálat tárgyává tettem ebben az irányban továbl)á azokat a 

 basonló sárga bevonatokat is, a melyek a müncneni állami gyűjtemény- 

 ben őrzött mállott érczeken mutatkoznak. Ezek közül egyesek, így ne- 

 vezetesen a tiroli Pillér seeről való vasérczeken föllépő incrustatió. 



