D! ZITTEL KÁKOLY ALFKÉD. 381 



STEDT, PiCTET, d'Orbigny, Owen és NiCHOLsoN-féle tau- és kózikönyvek 

 nem elégségesek ; a mennj'iben részben elévültek, részben szűk körre 

 szorítkoznak, másrészt pedig az egyes részletek kidolgozását illetőleg 

 aránytalanok s így egyik sem tudja a szakember igényeit kielégíteni. 



Mindinkább nőtt a paleontológiái irodalom s szaporodtak a strati- 

 graphia-faunistikai, másrészt a morphologia-biologiai irányban a meg- 

 figyelések, melyek különböző nyelveken, jórészt szűk körre szorítkozó 

 folyóiratokban jelentek meg, annál inkább lehetetlenné vált a tudományos 

 anyag áttekintése s nőtt a zavar. Ezen segítendő — az egész tudomá- 

 nyos világot hálára kötelező — nagy feladatra vállalkozott Zittel, midőn 

 a világirodalom teljes anyagát rendszerbe szedve, kritikailag egybeállítva 

 a nHandbuch der Palaeontologici) czímü négykötetes nagy munká- 

 jában közkincscsé tette. E munkájával lett Zittel igazán nagygyá, a 

 paleontológusok vezetőjévé, mesterévé. Helyesen mondja Beanco, hogy 

 e munka megírása «megváltói munkán (cierlösende Tat»). 



17 évig dolgozott Zittel bámulatos szorgalma ezen a ti- 

 tán i munkán. Minden állatcsoportot újra alaposan áttanulmányozott 

 a meglévő kövtilt anyag, élő alakok és irodalom alapján. Evekig foglal- 

 kozott minden egyes csoporttal, hogy az egész anyag egyenletesen legyen 

 átdolgozva. A műnek magának rendszeres összeállításáról és czéljáról 

 maga Zittel azt mondja a geológia és paleontológia történetében, hogy 

 ő a Handbuch-ban elsősorban a szoros kapcsolatot kereste a paleonto- 

 lógia és a többi biológiai tudomány (állattan, összehasonlító boneztan, 

 fejlődéstan) között s iparkodott ezek vívmányait a paleontológiában is 

 értékesíteni. Az anyag ezért tisztán rendszertani elvek szerint van cso- 

 portosítva s minden nagyobb csoport előtt ennek szervezetét tárgyalja, 

 melyeknek ismerete okvetlenül szükséges a kövült alakok teljes meg- 

 értéséhez. A histologiai viszonyokat behatóbban tárgyalja, mint minden 

 más paleontológiái tankönyv. A részletes (speciális) részben fölvett vala- 

 mennyi helyesen megállapított nemet, míg a kéteseket vagy rosszakatr 

 kiselejtezte, vagy csak röviden említi. Minden nagyobb rész után átte- 

 kintést nyújt a geológiai elterjedésről és a tárgyalt alakok törzstörténe- 

 téről (Stammgeschiebte). Különös hangsúlyozással emeli ki azokat a 

 tényeket, melyek az egyes törzsbe, osztályba, rendbe vagy családba tar- 

 tozó alakok genetikai összefüggését bizonyítják : kerüli azonban ilyennek 

 a czélzatos fölállítását ott, a hol a paleontológiának nincsenek a fejlő- 

 déstant támogató bizonyítékai, vagy a hol a rossz anyag az ellenkező 

 nézetnek látszik kedvezni, ilyenkor csak a tényeket igyekszik teljesen 

 részrehajlatlanul közölni. 



Egyes állattörzsre vonatkozó ismereteket a zoológusok is Zittel 

 Handbuchjában találják meg legjobban és legvilágosabban összefoglalva, 

 így a halakról írott részre azt mondotta egy angol specialista, hogy a 



