ALFÖLDÜNK SZIKESEINEK VÁLFAJAIRÓL. 391 



legfinomabb homok. Mennyiségük 10 — "20% közt változik. Az összes 

 vázrészek mennyisége kikerekítve '.iO — 50 "o és 0'5 mm-nél finomabb 

 szemcsékből áll. Az iszap mennyisége igen tekintélyes: 25 — 50 "o, az 

 agyagé szintén : 1 ( ) — 10 '^o . 



Fizikai sajátságok. Mechanikai összetételük következtében e tala- 

 jok fizikai szövete (struktúra) annyira tömödött, hogy — nem tekintve 

 a szárazság hatására képződött repedéseket — e talajokban jóformán 

 csupán capillaris üregek fordulnak elő. Ezekben a víz lassan mozog, 

 ezért e talajok vizetáteresztö képessége nagyon lassú; sót nem 

 ritkán, ha a talaj koUoidszerü anyagai átáznak és felduzzadnak, ezek 

 még e capillaris üregeket is eltömik. Ez bekövetkezik akkor, ha a tala- 

 jokban nagyon sok a koUoidszerü agyag és a szénsavas calcium hiánj'- 

 zik,. vagy ha a talajok annyi szénsavas nátriumot tartalmaznak (0"2 — 

 O'o°o), hogy e lúgos só hatására a kolloidszerű anyagok felduzzadnak, 

 a kolloid-oldatokra jellemzően viselkednek. 



E talajok tökéletes hajcsövessége okozza egyszersmind azt is, hogy 

 e talajok aránylagosan rövid szárazság beálltával csaknem teljesen 

 kiszáradnak és kőkemény ségü réteget alkotnak, melyet gyakran 

 csakis csákánynyal törhetünk fel. Ezért e talajokon minden növényzet 

 rendesen már nyár elején kisül és a talaj megmívelése — ha egyálta- 

 lán sikerül — nagyon nehéz és rossz. Mert száraz állapotban a talaj 

 egyáltalán nem szántható ; ha pedig hosszas esőzés után átnedvesedik, 

 a talaj felületén csúszós pép képződik, mely megszáradva kérget alkot. 



A sziktalajok jellemző rossz tulajdonsága, hogy nagy a hajla- 

 muk a kéreg képzésére. 



E kéregképződmények korántsem sókivirágzások, miként azt eddig 

 csaknem általánosan feltételezték. Közvetetlen kísérletek alapján meg- 

 győződtem, hogy ezekben, ha egyáltalán van mérhető, vízben oldható 

 sómennyiség, utóbbinak mennyisége nem több (i'l — 0'2"ó-nál. De a kéreg 

 fizikai sajátságai is különböznek a sókivirágzásokétól. A sókivirágzás, ha 

 vízben oldható sókból áll, megnedvesítve hamar oldódik és szétfolyik. 

 A sziktalajokon előforduló kéregképzödmények csak nagyon lassan ned- 

 vesednek át, majd pedig elegendő vizet felvéve, ismét lúgpéppé alakul- 

 nak, melyből képződtek. E kéregképződmények két válfaját ismertem 

 meg. Az egyik csillogó fehér és ott foi'dul elő, hol a víz meg nem áll, 

 hanem lassan lefolyik. Ilyenek a lejtős partok és maguk a lejtök is. 

 Ez a szürkésfehér kéreg főképpen finom csillámos homokból és iszapból 

 áll, mely a víz lassú lefolyása ideje alatt a föld felületén lerakódott. 

 Az agyagot és az iszap nagyobb részét a lefolyó víz magával viszi a 

 mélyebb laposokba, hol megállapodva, a víz elpárolog és a talaj felületén 

 levelesen elváló sötétbarna vagy feketés kéreg képződik. Ez már főtöme- 

 gében agyag és iszap, mely színét az összegyűlt humusnak köszönheti. 



