AURIVILLIUS: SVENSK INSEKTFAUNA. I3: l; 8. 



den första niellankroppsleden är däremot förstorad, så att 

 halsskölden når lika högt upp som mellanryggen samt är 

 bredare och oftast äfven längre än denna; gränsen mellan de 



/!.+ ■t-l 



Fig. 114. Mellankroppen, sedd från sidan, af: a hona och b. arbetare af 

 Formica sanguinea, fr. framryggen eller halsskölden: fb. frambröstet; mr. 

 mellanryggen; sk. skutelien; br. bakryggen; er. efterryggen: mb', mb". mel- 

 lanbröstets sidoplåtar; bb. bakbröstet; bkr' första bakkroppsleden naed 

 fjället, fj.: bkr" ett stycke af andra bakkroppsleden. 



olika afdelningarna är åtminstone delvis utplånad, och efter- 

 ryggen är framtill ofta starkt hoptryckt. Hela mellankrop- 

 pen blir därigenom längre och smalare än hos de vingade 

 könsdjuren (fig. 114 b). Hos sädana arbetare, som bilda 

 öfvergäng till honorna, honliga arbetare, står äfven mellan- 

 kroppen till sin byggnad på ett mellanstadium. 



Vingarna saknas alltid hos arbetarna samt hos några ha- 

 nar och oftast hos honan af ToDwgnathus. Framvingarna 

 (fig. 115) nå hoplagda långt ba- 

 kom bakkroppens spets och hafva 

 ett radialfält, i — 2 kubitalfält samt 

 ofta äfven ett slutet diskfält; det 

 bakre rotfältet är alltid mycket, 

 oftast dubbelt kortare än det främre. 

 Efter parningen förlora honorna 

 snart sina vingar. De små kullriga 

 fjäll (vinglocken), som hos öfriga 

 gaddsteklar täcka framvingarnas rot 

 (fig. I vi) saknas hos myrorna. 



Benen äro spensliga och vanligen rätt langa; skenbenen 

 hafva i spetsen blott en sporre; frambenens sporre är stor, 

 något böjd och på insidan tandad såsom en kam, mellan den 

 och den äfven ' tandade första fotleden dragas antenner och 

 ben för att rengöras (fig. 116); de bakre stundom utan sporre; 



Fig. 115. Fram vinge af; 



a. Camponotus hercideaniis, utan 

 diskfält. 



b. Formica riifa, med diskfält. 



