AURIVILLIUS: SVENSK INSEKTFAUNA. 13: i; 8. I 7 



I. Sikt. Camponotus Mayr. Hästmyror. 



Bakkroppen med tydliga spärrhår åtminstone vid leder- 

 nas bakkant; dess första led med tjockt och rakt, aflångt 

 fjäll. Halsskölden äfven hos arbetarna rörligt förenad med 

 mellanryggen. 



Arbetarna äro mycket olika till storleken; hos de större 

 arbetarna, »soldaterna», är hufvudet nästan kvadratiskt, hos 

 de mindre längre än bredt; mellanformer äro dock vanliga. 



Lar7'erna äro mera plattade än hos öfriga myror och 

 hafva en ganska tät härbeklädnad. 



Puppor alltid inneslutna i en hylsa. 



Bo i trii, äfven i frisk ved, i hvilken de med sina kraftiga käkar ur- 

 hàlka släta hålor och gångar, eller i jorden under stenar. Samhällena i 

 allmänhet ej synnerligen stora. 



Artöfversikt. 



A. Honor och arbetare: svarta; mellankroppen, första bakkroppsleden samt 

 benen åtminstone delvis rödbruna. — Hane: enfärgad svart; munsköl- 

 den och kinderna utan stora punkter; första bakkroppsledens fjäll i 

 spetsen svagt utskuret. i. C. herculeanus. 



B. Kroppen enfärgad svart utan glans. — Hane; munskölden och kinderna 

 med stora intryckta punkter; första bakkroppsledens fjäll i spetsen 

 djupt halfmånformigt utskuret. 2. C. vagns. 



1. C. herculeaims L. Hos hufvudformen äro bakkroppens 

 ryggleder åtminstone i sin bakre del glanslösa och beklädda 

 med fina ligghår samt andra ryggleden nästan enfärgad svart, 

 hos var. lignipcrdus Latr. är hela bakkroppen slät och glän- 

 sande, nästan utan fina ligghår samt åtminstone främre hälf- 

 ten af andra ryggleden hos honan och arbetarna rödbrun. 

 ^ 9 — 12; Ç 15 — 18; a. 6 — 14 mm. — Sk. — Lappl.; a.; dock 

 så att v. ligniperdus är allmännare än hufvudformen i södra 

 Sverige, men saknas i Norrland. 



2. C. vagus ScoP. Hona och arbetare: fötter bruna; åt- 

 minstone bakkroppen med långa, utstående hår. 8 — 16 mm. 

 — Öl., Gottl.; s. 



Entomol. Tidskr. Arg. 2ç. H. i ( iÇoS). 2 



