32 



ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT IQOS. 



Bakkroppens tredje led mycket stor, nästan inneslutande de 



följande. 



Hona: Vingar med ett kubitalfält och 

 ett diskfält. 



Hane: Öfverkäkar förkrympta, ej nående 

 hvarandra med spetsarna; deras »tugg- 

 kant» otandad (fig. 112). 



I. F. nitiduhis NvL. Glänsande och 

 nästan utan behåring. — Arbetare och 

 hane (fig. 130): rödgula; antennernas fyra 

 sista leder ofta brunaktiga; bakkroppen 

 svartbrun. 2.5 — 3,3 mm. — Hona: röd- 

 brun — svartbrun, ofvan alltid svartbrun; 

 vingar svagt rökiga. 3 — 3,5 mm. — Sk. 

 — Jämtl. 



Denna lilla egendomliga myra träffas aldrig an- 

 nat än i stackar tillhöriga Formica rufa; den bor 

 antingen i kamrar utgräfda i den stubbe, som 

 stacken omshiter, eller i stackens täcklager. Dess 

 förhållande till sin värd är ej fullständigt kändt; 



Fig. 130. Hane af troligen är den snarare att anse såsom en ren- 



Formicoxenus nitidiilus. hållningsarbetare än en snyltgäst. 



Fig. 131. Antenn af 

 Forniicoxemis-a.r\:ieta.ve. 



Fig. 132. Ofverkäk 



af Formicoxcnus-airhe- 



tare, sedd inifrån. 



5. Sikt. Tomognathus Mayr. 



Arbetare och hona (fig. 133) : Antennfäror djupa. Efter- 

 r}^ggens taggar korta. Lär spolformiga. Hufvudet, mellan- 



