trybom: ent. föken. sammanträde den 27 APRIL 1907. 39 



sig allt vidsträcktare spridande intresse för insekterna och 

 deras lif ute i fria naturen. Det gällde härvid ej sä mycket 

 föreningens egna medlemmar utan i första hand utomstående, 

 lärare och lärarinnor vid skolorna, mera försigkommen 

 skolungdom och hvarje annan, som drefves af intresse för 

 insekterna och dessas uppträdande i skog och mark. Gifvet- 

 vis borde emellertid deltagarna i hvarje utflykt begränsas till 

 det antal, att hvar och en finge åsyftadt gagn af den led- 

 ning och undervisning, som komme att lämnas. Föredraganden 

 räknade på, att 4 eller 5 af föreningens bästa yngre krafter 

 skulle upptaga denna sak och ställa sig till föreningens tjänst 

 såsom ledare af här berörda exkursioner. Lärarna i biologi 

 vid Stockholms läroverk vore nästan alla botanister och 

 borde kunna antagas med tacksamhet komma att omfatta 

 det tillfälle, som erbjödes till en mera lefvande undervisning 

 i entomologi. Denna undervisning" borde i en ej allt för af- 

 lägsen framtid komma entomologien och Entomologiska För- 

 eningen till stort gagn. Föreningen kunde i sin tid och såsom 

 en följd af den föreslagna undervisningen erhålla många in- 

 tresserade och kunniga medlemmar, hvilka ej blott upptoge 

 de äldres arbete utan utvidgade detta i hög grad och i många 

 riktningar. 



Detta anförande mottogs med lifligt intresse, och den 

 väckta frågans stora betydelse framhölls af alla talare, hvilka 

 efter anförandet yttrade sig om detsamma. Först tog ord- 

 föranden, prof. AURIVILLIU.S, ordet. Man finge ej vänta på, 

 att högskolorna skulle taga upp denna sak eller bibringande 

 af kännedom om djurens — insekternas — lif och betydelse 

 i naturens stora hushållning, h varvid ju också undervisning 

 om de större insektgruppernas hufvudformer borde lämnas 

 såsom en stomme. På denna skulle sedan den viktigaste, 

 den nyss nämnda, kunskapen kunna uppbyggas. Ville för- 

 eningens yngre medlemmar ägna sig åt och genomföra denna 

 fråga, gjorde de sig därigenom förtjänta af stor tacksamhet. 

 Det vore lärare, lärarinnor och skolynglingar man i första 

 hand borde söka intressera. Svårigheter, uppofi"ring af mycken 

 tid och arbete, finge exkursionernas blifvande ledare nog 

 vänta sig, men däraf vore det att hoppas, att de ej skulle 

 låta afskräcka sis^. 



