tullgren: svensk insektfauna 13:4. 145 



väfnader lefva larverna ensamma eller flera tillsammans, i hvilket senare 

 fall hvarje larv disponerar ett eget spunnet rör som tillflyktsort. Utanför 

 väfnaderna förflytta sig larverna blott på därtill afsedda väfda bryggor. 



Om de fullbildade växtsteklarnas lefnadssätt känner 

 man föga eller intet. Deras lifslängd är i regeln mycket kort. Omedelbart 

 efter det de parat sig, aflägga de äggen. Detta sker också i många fall 

 utan föregående befruktning (parthenogenetisk fortplantning). Huruvida 

 detta i hvarje fall måste betraktas såsom en tvångs- eller nödfallsutväg, 

 torde vara tvifvel underkastadt. 



Med tillhjälp af den sågliknande äggläggningsapparaten urhålkar 

 honan i den växtdel, som skall tjäna larven till föda, en liten ficka eller 

 håla, och i denna aflägges ägget. I många fall har man iakttagit, att äggen 

 efter läggningen växa, ökas t. o. m. mångdubbelt i volym, innan larven 

 kommer fram. Undantagsvis läggas äggen fritt på växtdelen t. ex. af 

 Pleronus ribesii, stora krusbärssågstekeln. 



Sällan behöfva äggen mer än c:a 10 dagar för sin utveckling. Lar- 

 verna blifva sedermera fullvuxna på 3 à 4 veckors tid, hvarefter de rusta 

 sig för förpuppningen. Denna äger i de flesta fall rum inom en mer eller 

 mindre fast kokong öfver eller under jordytan. Endast Lyrfa- arterna för- 

 puppas utan kokong i jorden. Själfva förvandlingen till puppa äger i vissa 

 fall rum omedelbart, sedan kokongen blifvit färdig. Spinnes kokongen på 

 hösten, förpuppas larven i regeln först på våren, ungefär fjorton dagar 

 innan de fullbildade steklarna skola framkomma. Vissa Lyda- arter kunna 

 ligga som hvilande larver i ett par års tid. I detta och några andra fall 

 blir hvarje generation flerårig. Flertalet andra steklar uppträda årligen 

 i I — 4 generationer. Två generationer årligen är kanske vanligast; fyra 

 generationer förekomma endast under särdeles gynnsamma yttre förhållanden. 



Ur ekonomisk synpunkt äro många växtsteklar af stor betydelse, 

 när de, som ofta är fallet, uppträda i kolossala massor. Så t. ex. är ju 

 Pteronus ribesii ett af de svåraste skadedjuren på krusbärsbuskar, Hoplo- 

 campa minuta förstör ofta plommonkart i stor mängd, Cephits pygmœus 

 genomborrar sädesstråna för att ej tala om vissa Lophyrus-arter, som kunna 

 genom sitt massvisa uppträdande svårt skada barrskogsbestånden. 



De fullbildade steklarna insamlas med håf på buskar, träd och örter. 

 Mulna dagar kan man skaka buskar och trädgrenar öfver en upp och ned- 

 vänd paraply. Steklarna äro då i allmänhet ej lifligare än att man kan 

 taga dem med handen. Dödar man dem med cyankalium, bör man ihåg- 

 komma, att gula färger lätt bli röda af cyanvätegasen. 



Största intresset erbjuder larvuppfödning, och på denna väg kan 

 amatören eller nybörjaren göra vetenskapen många tjänster. Talrika larv- 

 former äro nämligen ännu obeskrifna, och de redan kända behöfva på nytt 

 granskas och beskrifvas. Dessutom saknas om det stora flertalet noggranna 

 uppgifter om data för de olika stadierna, larvernas lefnadssätt m. m. 



Larverna bör man samla för hand, d. v. s. man bör i hvarje fall 



söka hålla reda på näringsväxten. De konserveras antingen i formalin 



(I del på 9 delar vatten) eller uppblåsas som fjärillarver. En mängd arter 



äro lätta att föda upp, särskildt sådana som äro tagna på försommaren 



Eiiioiiiol. Tidskr. Arg. 2ç. H. 2 — _; (içoS). 10 



