236 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1908. 



Ovisberg i Ö. Götland (rektor Lindroth), Almö, Qviinge i 

 Kristianstads län (C. Ekenstam) m. fl. st. De flesta larver 

 hade, i anseende till den för deras förflyttning från karten 

 till jorden gynsamma, regniga väderleken, redan lämnat de 

 inuti urhålkade och svartnade kartarna, hvadan uppsamling 

 och förstörande af dessa nu, i början af juli, skulle blifvit 

 nästan ändamålslöst. I stället förordades att i vär, kort före 

 blomningen, omgräfva jorden under träden så djupt ske kan, 

 utan att rötterna skadas, samt tillpackning af densamma för 

 att försvära puppornas eller myggornas uppstigande till ytan. 



Hàrmyggor (Bibio Geoffr., Hiitca Fb., Zett.) Jämte bref 

 sändes den 6 september från kemiskt-växtbiologiska anstalten 

 vid Luleå en till hälften uppäten potatisknöl, och i en grop 

 på den skadade sidan ertappades några jordgrå, med svart 

 hufvud och korta, taggliknande borst försedda larver. Man 

 antog, att dessa hade åstadkommit betydliga skador på pota- 

 tisen vid Karesuando, ty larverna voro där mycket talrika. 



Det syntes mycket sannolikt, att dessa larver tillhörde 

 en i Norden allmän större hårmygga (B. Po7>io7iae F. = Ti- 

 piila iiiarci fulvipcs D. G.), emedan den närstående större ar- 

 ten, B. niarci L., hittills blifvit funnen knappast nordligare 

 än vid Stockholm 



Hårmygglarverna uppehålla sig förnämligast i jorden, 

 helt nära ytan, hvilken de uppluckra och förse med små hål 

 och gångar. Deras föda utgöres af flerahanda växters rötter, 

 och Tasciienberg anför exempel på, att larverna till träd- 

 gårdshårmyggan (B. Jiortiilanits LiN.) förstört rötterna äfven på 

 ranunkler, spergel etc, samt att de ödelagt hela kornåkrar. 

 Att de angripa potatisknölarna synes dock ej förut hafva 

 varseblifvits. 



De flugliknande hårmyggorna utkläckas tidigt om våren 

 och ådraga sig lätt uppmärksamheten genom sin kolsvarta 

 färg samt därigenom, att de liksom släpa benen efter sig 

 under flykten. Under mulet väder sitta de vanligen stilla på 

 träd och buskar eller andra uppstående föremål, och är det 

 då lätt att fånga dem, emedan de äro föga skygga. Deras 

 talrika förekomst på eller flygande mellan fruktträden under 

 vackra vårdagar har föranledt till den tron, att de kunna skada 



