240 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1908. 



Ytterligare om härmasken. 



I berättelsen till landtbruksstyrelsen för 1906 lämnas 

 en tämligen utförlig redogörelse för denna märkvärdiga in- 

 sekts lefnadshistoria i Tyskland, hvilken i hufvudsakliga de- 

 lar synes öfverensstämma med iakttagelser inom vårt land, 

 enligt de uppgifter som blifvit tillgängliga. 



Ett par senare inkomna meddelanden i ämnet torde böra 

 här för fullständighetens skull anföras. 



Jägmästaren O. G. NORBÄCK i Arvika skrifver därom: 

 Att härma.sken »observerats här i Värmland hörde jag af 

 min far, som berättade, att han en gång, då han som pojke 

 skulle drifva kreatur till ett bete, vid öfvergången af en gång- 

 stig i skogen fann en besynnerlig orm, några tum bred och 

 grähvit, som sakta rörde sig. Hur lång den var kunde han 

 ej afgöra, ty han blef så förskräckt, att han tog ett högt 

 hopp öfver bandet (ormen), som myllrade öfver vägen. Han 

 föste kreaturen till fållan och sprang en lång omväg hem. 

 Man sade honom, att det var Skrca och betydde krig och 

 o fr ed.» 



Konservator KjELL KoLTHOFF omnämner i bref, att 

 han i medlet af juni 1907 såg en härmask öster om Rone- 

 hamn på Gotland vid ett ställe, som heter Jakobs. Den hade 

 samma utseende som de förut beskrifna. Det är enda gån- 

 gen han fått syn på en dylik, oaktadt han snart sagdt under 

 hela sin lefnad ströfvat omkring i skog och mark. 



Agronomen Hj. J:sON Hede skrifver, att härmasken vi- 

 sade sig ganska allmänt i Värnamotrakten, ty minst 50 tåg 

 iakttogos ett föregående år, samt att s. k. duggormar skola 

 årligen visa sig där i större eller mindre inängd. 



»Bland ortbefolkningen är den åsikten gällande, att dugg- 

 ormen för olycka med sig, så att den person, som kommer 

 i beröring med densamma, skall bli lytt, eller ock att den 

 kroppsdel, som beröres af larverna, skall ruttna bort. Denna 

 vidskepliga föreställning är äfven gängse bland de mera upp- 

 lysta. » 



Ännu ett meddelande har ingått, nämligen från höga 

 Norden af fängelsedirektören E. Orstadius i Pajala, hvil- 

 ket här äfven må meddelas, fast i sammandrag, då en del af 

 uppgifterna äro desamma, som förut anförts. Tåget, som var 



