202 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I908. 



därför mot vinden, men är det starkare blåst, blir hon 

 nödsakad att följa med vinden och kan då ej så lätt be- 

 stämma, hvar hon kommer att stanna, utan föres med, tills 

 några träd komma i vägen, där hon i lugn och ro kan slå 

 sig ned efter behag. Detta torde kunna vara en rimlig för- 

 klaring pä, att man kan finna talrikt med angripna rönnbär 

 rätt långt från det ställe, där larvernas föräldrar blifvit födda, 

 till och med ett stycke inuti en skog, om denna gränsar till 

 ett öppet fält, eller på ett träd, afîagsnare från kläckplatsen 

 än ett annat, som kan få mindre med angripna bär. Under 

 blåsväder bruka fjärilar ej gärna sätta sig på vindsidan af ett 

 träd, emedan de där ej fä ro, utan flyga förbi detsamma och 

 vända sedan äter till dess läsida, där de ha större lugn. 



Den erfarenheten, att dvärgträd och andra låga träd äro 

 mindre utsatta för malhonornas besök än stamträden, är ej 

 ny, ty den meddelades af den flitige iakttagaren och ifrige 

 fruktodlaren O. G. NoRBÄCK redan för flera år sedan. Att 

 frukten å sädana träd likväl ej alltid är befriad från angrepp, 

 är dock till fyllest bevisadt. Saken förhåller sig nog så som 

 redan anmärkts, att den nyss utkläckta fjäriln vid uppflygan- 

 det från marken sträfvar uppåt för att lättare orientera sig 

 och sätter sig i de högre träden samt förblir där, ifall de äro 

 lämpliga för äggläggningen. I annat fall flyger han vidare, 

 dock troligen ej i närheten af marken, hvarigenom småträden 

 undgå hans uppmärksamhet. Men att därför odla endast 

 dvärgträd för att undgå härjning, tror jag ej skulle föra till 

 målet, ty fjäriln begagnar sig nog äfven af dem, där inga 

 högre träd finnas. Bättre torde därför vara, att tillika med 

 dvägträden odla några högstammiga träd, som sätta frukt 

 tidigt, för att tjäna som fångstträd. Att dessa få sin frukt 

 fördärfvad under härjningsåren betyder i alla fall mindre, än 

 om alla äpplen blifva förstörda. Så kallade dvärgträd blifva 

 ju ofta som äldre rätt höga och äro dä lika utsatta för an- 

 grepp som stamträden. 



Med anledning däraf att en författare i ett par trädgårdstid- 

 skrifter helt nyligen framlagt inkast och tvifvelsmål angående vissa 

 af de åsikter och erfarenheter om rönnbärsmalens lefnadssätt 

 m. m., som af d:r E. Reuter och undertecknad framhållits, 

 torde här i förbigående böra i korthet lämnas ett och annat 

 bemötande, på det att ordspråket »den som tiger samtycker», 



