OM RÖNNBÄRSMALEK. 269 



och af Aug. a. Andersson i Lindesberg-, hvarom kommer 

 att ordas i nästa årsberättelse. 



2. Omgräfning af jorden pä senhösten eller föl- 

 jande vår under de träd, på h vilka frukten varit an- 

 gripen af larver föregående sommar, eller att där ut- 

 breda för pupporna dödande ämnen. Sedan man numera 

 känner, att de där öfvervintra, kan nog skadedjurens antal 

 sålunda minskas, men detta blott för tillfället. Det kan näm- 

 ligen aldrig så grundligt utföras, att ej ett mindre antal puppor 

 blifva oberörda och komma att lämna fjärilar. Det låter ju 

 tänka sig, att jorden äfven under rönnarna kunde så behand- 

 las; men jag anser detta arbete omöjligt att utföra i stort. 

 Lindrigare borde det väl då bli att taga bort öfverflödiga 

 rönnar. Sedan komma rönnbären åter, och fjärilarna flyga till 

 rönnarna för att lägga ägg, hvarför det ju egentligen blir dessa 

 bär, som få nyttan af utrotningsarbetet. I dem utvecklas 

 larverna åter i fred. V^isserligen skulle trastar och andra 

 bärätande fåglar kunna göra stor nytta genom att uppäta 

 bären, men de komma liksom flera andra nyttiga fåglar för sent, 

 •eller i allmänhet först då larverna lämnat bären. Nästa år blir 

 det kanske äfven rönnbär, och fjärilarna hafva då ej lång väg 

 att flyga för att kunna lägga äggen, ty de behöfva blott för- 

 flytta sig från marken upp i träden, och nu blir afkomman 

 mångdubblad. Det händer ibland, att tre bärår följa på hvar- 

 andra, och då blir det ännu värre, ty, om året därefter rönn- 

 bären komma att saknas eller bli fåtaliga, blifva legioner 

 malhonor i saknad af de vanliga äggläggningsplatserna och 

 nödgas se sig om på annat håll. Karten af äpplen, oxelbär 

 ■ och möjligen andra frukter måste dä tillgripas, och förlusterna 

 för fruktodlaren äro gifna. 



Då intet hittills bevisligen förekommit, som kunnat rubba 

 min öfvertygelse, att rönnarna äro de härdar, hvari rönnbärs- 

 målen hufvudsakligen förökas, och hvarifrån han under vissa 

 förhållanden utgår för att härja i äppleträden, anser jag det 

 ligga i sakens natur, att man i första rummet måste hålla sig 

 till förstnämnda träd, om något nämnvärdt skall kunna före- 

 tagas, för att härjningar skola, om icke alldeles upphöra, 

 åtminstone blifva mindre förlustbringande. 



Det första steget vore väl, att efter hand minska antalet 

 -af sådana träd. Att på en gång utrota dem, har aldrig varit 



