284 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1908. 



Genom CHALENGER-expeditionens arbeten kommo emellertid 

 Peripatiderna i en annan belysning. Det påvisades nämligen, 

 att dessa djur såsom andningsorgan betjäna sig af andrör 

 (trachéer). Pä basis af detta förhållande uppställdes nu den 

 teorien, att Peripatus vore en djurform, som förmedlade öfver- 

 gången från maskar till verkliga leddjur, särskildt tusenfotin- 

 gar, om hvilka Peripatus redan i sin kroppsform betydligt 

 påminner. Sedan dess har denna uppfattning varit den gäl- 

 lande, intill dess att dansken BOAS och kanske i högre grad 

 tysken Heymons gjort några försök att nedsätta Peripa- 

 tus från dess höga ställning som mellanform mellan två mäk- 

 tiga djurgrupper. BOAS vill t. o. m. helt och hållet samman- 

 binda Peripatus med maskarna och anför därför ett antal 

 skäl, af hvilka dock knappast ett enda håller vid närmare 

 granskning. 



Föredraganden hade ägnat Peripatus en tämligen ingå- 

 ende, fast ännu ej på långt när afslutad, förnyad undersök- 

 ning. Enligt denna undersökning framgår, att de egenskaper, 

 som Peripatus har gemensamma med maskarna, äro tämligen 

 få. Bland dem må dock särskildt tillvaron af talrika segmen- 

 tait anordnade njurar (nefridier) framhållas såsom den viktigaste 

 maskkarakteren. F'ör en närmare släktskap med tracheaterna tala 

 en del viktiga byggnadsförhållanden, sådana som tillvaron af 

 trachéer, hjärtats och kroppshålans beskaffenhet, äggstockarnas 

 byggnad, förekomsten af i huden inledade borst o. s. v. 

 Föredraganden kom till den slutsatsen, att Peripatus är en 

 djurform, som står betydligt närmare leddjuren än maskarna. 

 Men han ansåg tillika, att Peripatus icke kan betraktas såsom 

 en djurform, som direkt tillhör de luftandande leddjurens 

 descendenslinje. Den är säkerligen en form, som tidigt af- 

 grenat sig från leddjurens gemensamma stamform, men det 

 oaktadt icke i alltför hög grad aflägsnat sig frän denna. 



Det synnerligen intressanta och med stort intresse afhörda 

 föredraget, för hvilket ordf. prof. AURIVILLIUS därpå framförde 

 föreningens tacksamhet, belystes med ett antal planscher. 



Därefter redogjorde assistenten TuLi.GREN för ett »S(v/ops- 

 fynd» från ett slags bi, en hona med inuti varande ungar 

 (Stylops melitta) af egendomlig skapnad och beskref så väl 

 den äldres som de yngres morfologiska karaktärer. Hos 



