EiNTOMOLüGISKA FÜREXINGHNS HÜGTIDSSAMMANKOMST. I23 



ännu mer på fåglar, där de hufvudsakligen lifnära sig af dju- 

 rens hår och blott sällan synas de förtära värddjurets blod, 

 hvilket, då de hafva bitande, ej sugande mundelar, i så fall 

 åtkommes genom bett, ej stygn. 



Talaren redogjorde under föredragets gång för deras 

 yttre och inre organisation och påpekade, att, ehuru många 

 forskare ägnat dem sitt intresse, och stora arbeten voro ut- 

 gifna öfver dem, de dock i anatomiskt hänseende ännu måste 

 betecknas såsom blott ofullständigt kända. I allmänna drag 

 vore emellertid deras byggnad naturligtvis tillräckligt känd; 

 deras tarmkanal är af ganska sammansatt byggnad och upp- 

 till försedd med ett slags kräfva, i munnens bakre del in- 

 mynna spottkörtlar och i bakre tarmkanalen s. k. malpighiska 

 kärl, som motsvara njurar. Längs ryggsidan löper ett lång- 

 sträckt rör, som representerar hjärtat, andningsorganen bestå 

 af tvänne större trachéstammar med från dessa utgående 

 grenar, närvsystemet af en svagt utbildad hjärna och fyra 

 par ganglieknutar, ett strupganglion och tre bröstganglier. 

 En synnerligen egendomlig -bildning är den s. k. pharyn- 

 gial-scleriten, en rörlig, i svalget sittande kitinplatta, en bild- 

 ning, som blott är känd hos dessa insekter och hos de äfven- 

 ledes till corrodentia hörande psociderna. Mallophagerna 

 hafva ofullständig förvandling, d. v. s. hafva ej något hvilande 

 puppstadium utan tillväxa, sedan de kläckts ur ägget, likar- 

 tadt under upprepade hudömsningar. Aggen, som äro ovala, 

 afläggas på värddjuret, där de fastsmetas på hud, hår eller 

 fjädrar. Ehuru mallophagerna ej så ofta direkt genom bett 

 skada de djur, hvarpå de lefva, kunna de dock, om de upp- 

 träda i större mängd, förorsaka desamma mycket obehag, 

 gifva dem ett sjukligt och lidande utseende och äfven för- 

 orsaka deras död. Ofta har h varje fågelart eller hvarje slags 

 däggdjur sin bestämda parasit, som blott lefver på dem eller 

 på närsläktade arter, men det vanligaste är, att flera arter 

 parasiter förekomma pä samma värddjur. Så hyser t. ex. 

 albatrossen och stormfågeln ej mindre än 6 olika arter, kungs- 

 örnen 5, våra vanliga höns 4 o. s. v. I regel är det förhål- 

 landet, att en mallophag-art är gemensam för flera fågelarter, 

 stundom för ända till 26 olika fåglar. Ehuru ])å skilda håll, 

 för närvarande hufvudsakligen i Amerika, där den förnämsta 

 kännaren af dessa insekter är Kellog*;, studiet af mallopha- 



