MJÖBERG : SVENSK INSEKTFAUNA 8: I. 



133 



en tand på insidan. Underkäkspalper femledade, underläpps- 

 ],>alper treledade. Tibier med taggar, i spetsen med raka eller 

 lindrigt krökta sporrar. Tarsleder likformiga, trådsmala. Klorna 

 ganska långa, enkla. Alla fyra vingarna likformiga, glasklara, 

 med eller utan mörkare fläckar; under hvilan takformigt täc- 

 kande bakkroppen. 



,"\h'rleJGnsländoraa, som i tropikerna uppträda i ståtliga och vackert 

 ti'cknade former, representeras i Europa af blott några få arter. De äro 

 nattliga djur, som om dagarne vanligen hålla sig dolda i~å skyddade ställen. 



I. Sikt. Myrmeleon L. 



Hufvudet af den utbildade insekten (fig. 2) ar tvärställdt, 

 lutande; antenner korta; ögon mycket stora, starkt hvälfda; 



Fig. 2, Myrmdeon formicarius i naturlig stcrlck. 



oceller saknas. Ben medelmåttiga, andra och tredje tarsleden 

 hvar för sig betydligt kortare än den första. Costalfältets 

 tvärnerver på inre hälften enkla, längre ut gaffelgrenade. 

 Vingmärken tydliga. 



Larverna (fig. 3), de s. k. myrlejonen, äro synnerligen glupska och 

 rofgiriga. De lefva på sandiga, solbelysta ställen och gräfva sig medelst 

 den mycket rörliga bakkroppsspetsen trattliknande hålor i sanden, på hvil- 

 kas botten de ligga dolda med endast de kraftiga, bågböjda öfverkäkarna 

 synliga. De lura där på förbilöpande insekter", särskildt myror. Dessa 

 lialka lätt ned i fångstgroparna och gripas af larven. Skulle bytet göra 

 försök att fly undan, kastar myrlejonet genom upprepade våldsamma knyc- 

 kar på hufvudet sand öfver detsamma, så att det ånyo nedfaller i gropen, 



