mjöberg: svexsk. ixsektfauna S: i. 



159 



Fig. 44. Panorpa germanica, 

 i naturlig storlek. 



menten hornartade, de tvä första af dem äro koniska, det 

 sista däremot är uppsvälldt, äggformigt och slutar med en 

 tång, hvars båda grenar intill äro tandade. På samma seg- 

 ments undersida finnas två långa 

 bihang. Hos Ç äro de tre sista 

 segmenten smalast och bäras ej 

 som hos (^ uppåtböjda. Det sista 

 har två divergerande, ledade bi- 

 hang. 



Larverna äro vid kläckningen 

 hvita, med svarta ögon, men bli 

 senare gråa. Öfverkäkarna äro 

 synnerligen kraftigt utvecklade. 

 Första mellankroppsringen hornartad, bredare än lång; de sju 

 bakkroppsringarna bära ofvan en bred, trekantig, hornartad 

 fläck. På undersidan äro de utrustade med vårtliknande föt- 

 ter, som bakåt äro större. Åttonde och nionde segmenten 

 ha ofvan två långa vårtor med ett ledadt borst, det tionde 

 har blott en enda vårta, men dessutom en utsträckbar, fyr- 

 ledad hållgaffel. Från denna afsöndras en klibbig vätska, 

 med hvars hjälp larven en längre stund kan hålla sig fast 

 äfven vid glatta ytor. 



Larverna gräfva gångar i jorden och lifnära sig af rof. Aggen af- 

 läggas i klumpar på fuktig mark. De äro ej flera än tolf och omgifvas af 

 en slemmig vätska. 



De fullbildade klosländorna (fig. 44) lefva såväl i löf- som barrskogar. 

 De lifnära sig af andra mjukskaliga insekter, som de fånga och utsuga, 

 under det de fasthålla dem med fötterna. 



Artöfversikt. 



A. Framvingarnes spets med en blek, gulbrun fläck. Bakkanten af den 

 femte bakkroppsringen hos (f urbuktad (fig. 45). i. P. cosnala. 



Fig. 45. Bakkroppsspets hos cT 

 af Panorpa cognala. 



Fig. 46. Bakkroppsspets hos ef 

 af Panorpa communiai. 



