1 66 EXTOMOLOGISK TIDSKRIFT 19O9. 



stack den, öppnade åter hålan och bar ner äfven denna larv, 

 som han sålunda betraktade som en foderlarv, utan att fästa 

 afseende vid att den var af helt annan art än hans vanliga 

 foderlarver. Sedan stängningen därefter delvis skett, erbjöds 

 han ännu en mätarlarv och underkastade sig åter besväret 

 att, sedan han stuckit den, för 4:de gången på en kort stund 

 öppna sin håla för att släpa ner den. Men då efter nära 

 fullbordad stängning en ny mätarlarv lades fram, tröt hans 

 tålamod. Denna gång grep han larven, kastade bort den i 

 en häftig flyktsväng åt ena sidan, fortsatte den af brutna stäng- 

 ningen och flög bort. Denna stekel visade sig ej vara en slaf 

 af sin instinkt, utan mäktig att på ett ändamålsenligt sätt be- 

 gagna sig af de ovanliga, eller kanske riktigare enastående, 

 omständigheter, i hvilka han plötsligen fann sig försatt. Han 

 tillhör i sitt handlingssätt en annan typ än n:r i, luilken ej 

 förstod att begagna sig af det fördelaktiga anbudet af en 

 utan möda förvärfvad foderlarv. 



4. En cauipcstris började, utan att medföra ny foderlarv, 

 öppna sin håla, i hvilken han inträngde och drog ut en i 

 förruttnelse stadd mätarlarv, som bortkastades i en flyktsväng. 

 Därefter stängde stekeln ingången och flög bort. Han hade 

 således blott inspekterat sin håla, som vid undersökning be- 

 fanns innehålla stekelns halfvuxna larv jämte tvä friska foder- 

 larver och en halft uppäten. 



5. En cauipcstris kom bärande en mycket lång mätar- 

 larv. När han lagt den ifrån sig för att öppna sin håla, ut- 

 byttes denna stora larv, som var gråbrun, mot en helt liten, 

 grön, knappt fjärdedelen sä stor, nyss tagen från en annan 

 stekel af samma slag. Med detta omb}-te lät sig stekeln 

 nöja. Utan någon påfallande tvekan släpade han nu den 

 lilla larven. Hade han haft något tydligt minne af sitt eget 

 byte, skulle man kunnat vänta, att han först sett sig om- 

 kring efter detta, hvilket han dock ej gjorde. 



6. Den under n:r 5 omtalade stora, gråbruna mätarlar- 

 ven erbjöds ät en cauipcstris, som nyss burit in en hemförd 

 foderlarv och just höll på att stänga sin håla. Han grep den 

 begärligt, men, i stället för att säsom n:r 3 åter öppna sin 

 håla och släpa ner detta opåräknade byte, började denna 

 stekel planlöst bära omkring det i alla riktningar, alltibland 



