ADLERZ: NVA IAKTTAGELSER ÖFVER AMMOPHILA CAMPESTRIS. 169 



ingången och kom ut genom den på larvkammarens vägg 

 gjorda öppningen. Den ifver, med hvilken han därvid äter 

 och åter flög upp till den ordinarie öppningen för att allt- 

 jämt komma ut genom den konstgjorda, tycktes vara ett ut- 

 tryck såväl för hans förvåning som för hans önskan att ut- 

 röna orsaken till detta öfverraskande resultat. Emellertid 

 plockades kammarens innehåll ut. Det utgjordes af stekelns 

 nästan fullvuxna larv, tvä friska foderlarver och en till hälf- 

 ten förtärd. Stekelns egen larv lades vid ingången, och larv- 

 kammaren återställdes i sitt förra skick. Stekeln infann sig 

 strax åter, gick ner i hälan och började bära upp nedrasad 

 sand. Därvid lade han flera gånger märke till sin larv, som 

 han försökte gripa från undersidan, hvilket dock erbjöd svå- 

 righeter, enär larven vid beröringen krökte ihop sig åt denna 

 sida. En synnerligen märklig olikhet i denna stekels hand- 

 lingssätt, i jämförelse med de under t. ex. n:r 8 och lO nämn- 

 das, med hvilka samma försök gjorts, var, att han ej stack 

 sin larv, hvilket ådagalägger, att han ej i honom såg en fo- 

 derlarv. Sedan stekeln afslutat uppbärandet af sand, grep 

 han sin larv i bakre ändan och bar ner den, äfven nu utan 

 att förut sticka den. Därefter kom han upp och började 

 stänga. Sedan han fört ner ett torrt lingonblad till underlag 

 för sandfyllningen, lades en af de friska foderlarverna vid in- 

 gången. Stekeln stack den några gånger, hämtade så upp 

 det medförda lingonbladet och bar ner larven. Då han kom 

 upp, fann han vid ingången den andra under tiden ditlagda 

 foderlarven. Han stack äfven den och drog ner den. Den 

 till hälften uppätna . lades fram. Denna larv stacks ej, men 

 stekeln försökte lägga den i nedsläpningsställningen, d. v. s. 

 med framändan hängande öfver mynningen till hälan. Dä 

 emellertid just denna ända var skrumpnad och styf, intog 

 larven ej det lämpliga läget. Stekeln tycktes föreställa sig, 

 att motståndet berodde pä att larven ej var tillräckligt för- 

 lamad, ty han stack den och försökte pä nytt, men förgäf- 

 ves. Han sökte då med hufvudet tränga ner larvens fram- 

 ända i öppningen, men ej heller detta lyckades. Stekeln grep 

 då larven och kastade bort den i en flyktsväng samt stängde 

 därefter ingången. Denna stekel tillhörde den bland insek- 

 terna mindre vanliga psykologiska typ, som under synner- 



