174 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I909. 



dande psykiskt element t. o. m. i den retsamma ihärdighet, 

 med hvilken en oupphörligt bortjagad fluga återkommer och 

 liksom njuter af den behändighet, med hvilken hon kan undgå 

 vår förföljelse, då hon ej tröttnar på att surra i vårt hår eller 

 sätta sig i värt ansikte. 



15. En cüDipcstris inspekterade sin håla och påbörjade 

 därefter stängningen. En af de under n:r 14 omtalade, ur 

 en annan stekels larvkammare framtagna foderlarverna fram- 

 räcktes med en pincett. Stekeln grep den, flög bort med den 

 ett stycke och stack den därvid flera gånger, vände så åter, 

 plockade bort de redan införda gruskornen och drog ner lar- 

 ven. Sedan han åter börjat stänga, framräcktes en annan 

 foderlarv, med hvilken stekeln förfor på samma sätt. Det 

 var vid nedsläpandet af denna som den under n:r 14 omta- 

 lade episoden inträffade. Då steklar af denna art mottaga 

 de med pincett framräckta larverna, söka de få tag i deras 

 främre ända, hvarför denna lämpligen bör vändas mot ste- 

 keln. Enär denna stekel nödgades söka ovanligt länge för 

 att finna lämpliga gruskorn, framräcktes äfven sädana åt 

 honom med pincetten. I början brydde han sig ej om dem, 

 men då jag envist höll fram dem, ryckte stekeln dem häftigt 

 till sig under starkt surrande, som kändes genom pincettens 

 dallring, och kastade genast bort dem. Om däremot grus- 

 kornet med pincettens tillhjälp lades på vederbörlig plats, 

 d. v. s. i hålans mynning, mottogs det ej med några pro- 

 tester. På detta sätt hjälptes vi åt att i all sämja fylla in- 

 gångsröret, och stekeln upptog ej illa, att jag ibland makade 

 honom åt sidan för att komma åt bättre. Ett liknande med- 

 arbetarskap med PsanimopJiila Jnrsiita har jag förut omtalat 

 (n:r 29 i ofvananförda arbete). Sedan denna håla blifvit stängd, 

 hvilade stekeln några ögonblick och öfvergick därefter till 

 inspektionen af en annan, belägen ett tiolal cm. därifrån. Här 

 framgår således det intressanta förhållandet, att dessa steklar 

 samtidigt uppföda flera larver, hvilket jag föröfrigt redan 

 förut påvisat. I betraktande af dessa steklars aldrig slapp- 

 nande verksamhetslust och den lätthet, med hvilken de kunna 

 anskafia de erforderliga mätarlarverna, förefaller det sanno- 

 likt, att det kan vara flera än två. Hålornas mynningar äro 

 sä omsorgsfullt dolda af hopkrafsad sand, att intet yttre tec- 



