Iö2 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1909. 



sig vid en granskning af de typsamlingar, som legat till grund 

 för Zetterstedts beskrifningar. Där möter oss ej sällan en 

 olycklig förväxling af de båda Linnéanska arttyperna. 



För v. BORCK, som hade en mera öppen blick för Tetrix- 

 arternas stora variationsförmåga, fanns därför giltig anledning 

 att i sitt arbete »Skandinaviens rätvingade insekters natural- 

 historia» slopa alla de Zetterstedtska färgarterna och åter 

 sammanföra dem till de Linnéanska T. subulata och T. hi- 

 pimctata. 



I Öfversikt af Finlands hittills kända Orthopterer» (Finska 

 Vet. Soc:s Bidr. till Finlands naturkänned. 6:e häftet 1859) 

 har E. HiSINGER i hufvudsak följt v. BoRCK men föranledt 

 en ytterligare komplikation i artuppfattningen genom att som 

 särskild art upptaga den af FiEBER beskrifna Tetrix ScJirankii, 

 hvilken redan förut dock visats vara blott en larvform. 



I »Prodomus der europäischen Orthopteren» 1872 har 

 Brunner v. Wattenwyl upptagit 3 skandinaviska arter af 

 ifrågavarande släkte, i det han utom de båda Linnéanska 

 arterna uppställt Zetterstedts Acridiiim fuliginosiini som 

 en särskild, nära intill T. subulata stående art, och har för- 

 fattaren själf i »Ofversigt af Skandinaviens Orthopterer» (Bi- 

 hang till Kungl. Sv. Vet. Akad. Handl. 1888) liksom äfven 

 Chr. Aurivillius i »Svensk insektfauna. Andra ordn. Rät- 

 vingar. Orthoptera» (Entom. Tidskr. 1900) anslutit sig till 

 detta uppfattningssätt. Brunnfjr's diagnoser synas mig emel- 

 lertid lida af den vilseledande felaktigheten, att utvecklings- 

 graden af processus pronoti och flygvingarna tillerkänts 

 en alltför stor betydelse för särskiljandet af ifrågavarande 

 arter. 



Först genom den franske entomologen F. DE Saulcy'S 

 ingående undersökningar liksom ock genom J. Sahlrerg's 

 kritiska granskning af de finska Zr/zv-f-arterna (Om de finska 

 arterna af Orthoptersläktet Tcttix Charp. Öfvertr. ur Sällsk. 

 pro Fauna et Flora Fennica Medd. 19. 1893) har man lyc- 

 kats sprida ett klarare ljus öfver artbegränsningen inom detta 

 svårutredda släkte. Dessa båda forskare hafva först fäst upp- 

 märksamheten på den egendomliga dimorphism, som ej så 

 sällan förekommer hos hithörande arter. En och samma art 

 kan nämligen uppträda under tvenne skarpt skilda former: 



