lampa: från centralanst:s för jordbruksförsök entom. afd. 203 



det andra, kan ej heller något säkert omdöme gifvas af detta 

 fall. Att af enstaka sådana draga någon bestämd slutsats, 

 torde böra anses som förhastadt. 



På min fråga, om det visat sig, att bladen skadats 1907 

 genom besprutningen med kejsargrönt svarade herr ANDERS- 

 SON, att så i allmänhet ej varit fallet, om arbetet utfördes 

 ordentligt. En »s. k. trädgårdsmästare.) var en gång honom 

 behjälplig vid sprutning med småsprutor, och han använde 

 en spade vid vätskans omröring i kärlet, hvilket visade sig 

 vara alldeles olämpligt, emedan därvid bottensatsen ej kunde 

 så noga slammas upp i vattnet. A ena sidan af ett mindre 

 träd brändes därigenom bladen af vätskan. ANDERSSON an- 

 vänder numera alltid en kärnstaf vid omröringen, och denna 

 stötes upp och ned, liksom vid kärning af smör i forna tider, 

 hvarvid vätskan silas upp och ned genom hålen, och bland- 

 ningen sker härigenom fullständigt. Ett bra redskap erhålles, 

 om man stampar flera hål på en blecktratt, och fäster denna 

 vid en grof käpp. 



Af närliggande platser besöktes Dalkarlshyttegård, Haga 

 och Haga m. fl. Rönnar funnos där nästan öfverallt, och 

 några försök till deras behandling syntes här knappast 

 möjliga. 



b) Kristinehamn den 16 juni. Appleträden hade nu 

 upphört att blomma. I den stora hospitalsträdgården 

 hade äpplena härjats 1907, och öfverläkaren, d:r Enwall, 

 önskade ett besök för att rådgöra om medel mot rönnbärs- 

 målen. Att här göra försök med rönnarna var dock f. n. 

 ändamålslöst, då dessa voro ganska talrika såväl å hospitalets 

 eget område som i dess grannskap, där det blefve nästan 

 omöjligt, att få ställenas ägare att vidtaga några åtgärder. 

 Det återstod således ej annat än att meddela råd och anvis- 

 nmgar, hur man borde förfara såväl nu som framdeles. 



Det var meningen att äfven besöka Kummelön, som en- 

 ligt beskrifning borde vara en mycket lämpligare plats, men 

 vid ankomsten till den närmaste järnvägsstationen, Ölme, er- 

 hölls den underrättelsen, att ställets ägare, godsägaren Carl 

 Wikström, var bortrest och ej skulle hemkomma på flera 

 dagar. Ett besök vid Kummelön skulle nu blifvit nästan 

 ändamålslöst, hvarför resan fortsattes till 



