204 ENTOMÜLOGISK TIDSKRIFT 1 90g. 



c) Älgarås, den 19 juni. I skogsbygden därstädes antog 

 jag, att det skulle finnas lämpliga försöksplatser. En person, 

 af hvilken jag trodde mig få önskvärda upplysningar, är kom- 

 minister B. Lundberg, hvars boställe ej låg långt ifrån järn- 

 vägsstationen. Han har alltid varit mycket intresserad af 

 växter och djur, särskildt insekter, och jag tog därför för 

 gifvet, att han kunde vilja göra något mot rönnbärsmalen. 

 Platserna vid och omkring komministergården befunnos dock 

 ej lämpliga. Barrskogar fattades visserligen icke, men den 

 uppodlade marken var ganska vidsträckt och sammanhän- 

 gande, hvarför något försök i smått ej var tänkbart. Resan 

 fortsattes därför till norra ändan af Vättern, nämligen 



d) Askersund och Boda den 20 juni. Egendomen är 

 tillhörig godsägaren C. A. Myhrman, som visat sig vara 

 särdeles intresserad af försöken mot rönnbärsmalen. Rön- 

 nen hade nu slutat blomma, och efter hvad då syntes, var 

 detta trädslag ej talrikt på platsen. Ännu kunde intet göras 

 åt rönnarna, hvarför vid besöket endast förekommo öfverlägg- 

 ningar rörande sättet för försökens utförande. Då dessa 

 längre fram på sommaren kunde påbörjas, och skogskanterna 

 nogare granskades, befanns, att rönnarna där voro mycket 

 talrikare, än man kunnat föreställa sig; men ägaren lät detta 

 ej hindra, utan utsände arbetare med dragare, som borttogo 

 bortåt hundra sådana träd och buskar. Genom detta ener- 

 giska uppträdande och platsens lämpliga beskalTlenhet, kan 

 man hoppas, att försöken därstädes skola framdeles blifva 

 särdeles lärorika. 



Resorna till förenämnda landskap afslutades den 21 juni. 



4. Djurö i Stockholms skärgård den 12 juli till ett 

 sommarställe, tillhörigt grosshandlaren G. H. Lundbergh, 

 som visat sig mycket intresserad rörande rönnbärsmalens be- 

 kämpande. Läget syntes förträffligt, ty barrskog gränsade 

 till platsen på den ena sidan och Saltsjön till den andra. 

 Enda olägenheten syntes vara, att vattnet ej var bredare, än 

 att det kunde vara tänkbart, att malfjärilar skulle kunna flyga 

 däröfver frän Stafsnäslandet, synnerligast då vinden kom där- 

 ifrån. Där fanns blott ett fåtal rönnar, hvarför arbetet borde 

 bli jämförelsevis lätt. Rönnen hade slutat blomma, men minst 

 åtta dagar senare än i Stockholms omgifningar. Nu var intet 



