lampa: frän centralanst:s for jordbruksförsök ent. afd. 239 



inom många områden mycket allmän, och LiNNÉS lärjunge 

 Pehr Kalm omtalar redan 1748, att den i Pennsylvanien, 

 New Yersey och södra delen af staten New York var så all- 

 män, att man där måste öfvergifva odlingen af ärter. Om 

 dess rätta hemland är Europa eller Nordamerika synes ej 

 ännu vara fullständigt utredt. En framstående praktisk en- 

 tomolog, mr F. H. Chittenden i Förenta staterna, anser 

 honom härstamma från Orienten (se Yearbook of the U. S. 

 Departm. of agriculture 1898, s. 235). Flera andra förfat- 

 tare hafva dock antagit honom vara infödd i Amerika, all- 

 denstund han där först blef iakttagen i ärter, och att den 

 sedan kommit därifrån till Europa; men det kan ha större 

 skäl för sig, att denna, liksom åtskilliga andra skadeinsekter, 

 som lefva pä odlade växter, härstammar från Europa, dels 

 emedan den har en tand på thovax' sidor, som skall sak- 

 nas hos de amerikanska arterna, och dels emedan den lefver 

 uteslutande i ärter, som ej äro inhemska i Nordamerika. En- 

 ligt Taschsenberg skall dock denna smyg en gång blifvit ut- 

 kläckt ur Cj'ù'sus-fvon. 



Författare uppge, att honan lägger äggen på fruktämnet 

 i ärtblomman eller på skidorna (ofta blott ett på hvarje ställe). 

 När de små larverna utkläckts, äta de sig in i ärtämnena 

 och bilda en rörlik hålighet, som utvidgas allt efter 

 som larven växer, och slutligen går han där i puppa samt 

 öfvervintrar. Ett tunnt skal eller lock af cirkelrund form 

 förblir orördt och täcker rörets mynning. Om våren finner 

 man ibland döda larver under locket, isynnerhet ifall äitan 

 förvarats i varmrum. I april eller maj träfiar man där eljest 

 skalbaggen, som snart praktiserar sig ut och sedan rätt lif- 

 ligt spatserar omkring, ifall det är ljumt i luften. Vid kyla 

 håller han sig stilla och tycks vara död. Han medföljer är- 

 terna till åkern, eller letar sig dit flygande för att lägga äggen 

 på plantorna. 



En ärta innehåller tillräckligt med föda åt en larv och 

 lämnar sedan äfven utrymme åt puppan. Man träffar därför 

 alltid blott en larv, puppa eller skalbagge i en ärta. Hålet 

 hvarigenom skalbaggen gått ut har alltid jämna kanter, hvil- 

 ket ej skall vara fallet efter andra på liknande sätt lefvande 

 insekter. 



