246 ENTO.MOLüGlSK IIDSKRIKT I90Ç). 



framkläckts redan midt i sommaren, d. v. s. härstammat 

 från ett af de tidigaste väräggen. 



Häraf följer att i regeln generationstiden blir ettårig. Om 

 sålunda de fuUbildades lifstid hos P/ssodrs-avievm måste be- 

 tecknas som ovanligt läng, är tiden för larv- och puppstadierna 

 liksom hos de öfriga snytbaggarna så mycket kortare. Så 

 är t. ex. enligt NÜSSLIN utvecklingstiden för de under som- 

 maren framkommande individerna af de flesta Pissot/rs-Rvtevviiv 

 9 — 14 veckor, enligt Mac Dougall 13—17 veckor, för de 

 som larver eller puppor öfvervintrande enligt Nü.s.slin 30 — 40 

 veckor, enligt Mac Dougall 42 — 47 veckor. 



En följd af den fullbildade skalbaggens långa lifslängd med 

 från tidigt på våren till ända in på hösten ständigt försiggående 

 äggafläggning och den relativt kortvariga utvecklingen från ägg 

 till imago är, att de mest olika åldersstadier när som helst kunna 

 anträffas, från nykläckta larver till fullvä.xta sådana, puppor, ny- 

 kläckta f»Jungkäfer»), väl bibehållna, vackra skalbaggar vid 

 sidan af fleråriga (»Mutterkäfer»), mycket skamfilade dylika, 

 hvilka ofta alldeles afslitit de eljest för arten så karakteristiska, 

 af fjäll bildade teckningarna och bindorna på halsskölden och 

 skalvingarna som nu äro af en enformig rödbrun färgton. 



I betraktande af att äggafläggningen är utsträckt öfver 

 en så lång tidsperiod, innebär en rikligare P/ssu(/6-s-(örekomst 

 en ständigt hotande fara för skogen, och har man vid be- 

 kämpandet med t. ex. fångstträd eller limgördlar, att noga 

 beakta detta och sålunda ej endast under en viss tid. som 

 ofta vid andra skadedjurshärjningar, där t. ex. flygtiden är 

 skarpt begränsad, upptaga striden, ty verkan blir i så fall 

 fullkomligt illusorisk. 



Som redan framhållits, äro /V.oWr.y-arterna till sin före- 

 komst något sekundära, i det att de gärna föredraga under- 

 närda eller af andra orsaker mindre motståndskraftiga träd. 

 Dock saknas ingalunda exempel på, att de i betydlig ut- 

 sträckning förgripit sig på fullt friska bestånd, detta dock 

 hufvudsakligen i sådana fall, där på passande lokaler en enorm 

 massförökning ägt rum, och näringbrist nödvändiggjort inva- 

 sioner och angrepp på fullt friska träd. 



Med undantag af P. validiiostris Gvi.L. .synes Pissodcs- 

 arternas lefnadssätt i det stora hela vara tämligen likartadt. 



