258. 



ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT IQOg. 



i regeln föredrager det förra trädslaget. Den synes både 

 som larv och fuUbildad uppehålla sig i kronregionen af äldre 

 tallar. 



Larvgångarna förlöpa mera oregelbundet kring hvar- 

 andra och bilda endast undantagsvis strålfigurer. På om- 

 stående figur 6 synes en niostrålig sådan. Altum omtalar 

 att han sett ända till trettiostråliga figurer. På en del 

 andra barrträd, t. ex. pä Weimutstallar, har man i utlandet 

 funnit, att arten under larvtiden uppehåller sig under den 

 kraftiga barken på stammen och då i regeln bildar vackra 

 strålformiga fratfigurer. 



Puppkamrarna äro bildade af groft 



f^ afgnagdt material. De ligga vanligen en 



bit in i splinten, men kanna äfven ligga 



till större delen i barken, detta senare på 



tjockbarkiga stammar. Stundom angripas 



svaga tunnbarkiga stammar, i hvilket 



fall larverna äta sig djupare in i 



veden, så att vid afbarkandet 



puppkamrarna ej längre stå att 



upptäcka. Stundom kan man 



på ett och samma fratstycke 



"" finna både ytliga och djupare 



prSfil af hufvudet (eft. Ratzeburg), liggande puppkammare. 



De öfvervintrande skalbag- 

 garna framkomma i slutet af april och början af maj och 

 fortsätta sitt angrepp till in på hösten. Sitt vinterkvarter 

 välja de ej så som föregående art i stammens barkspringor, 

 utan under mossa nere vid roten. Flyghålen äro som efter 

 alla arter cirkelrunda, 2 — 3 mm. i genomskärning. 



I fråga om kampmedlen gäller ihufvudsak, hvad som blifvit 

 sagdt om föregående art. Särskildt låta korta gren- och 

 stamstycken med framgång använda sig som fångstmaterial, 

 ty ingen annan Pissodcs-3.vt låter så lätt och osvikligt fånga 

 sig som den ifrågavarande. Skalbaggarna anträffas i stor 

 mängd, ofta kopulerande, på undersidan af fångststyckena. 



Som parasiter på denna art har hittills blott anförts 

 Pteronialus pini. 



