117 



cio niz paleozoičkih i mezozoičkih tvorevina, a od kenozoikuma 

 nalazimo samo mediteran I. t. j. litavce. Iz toga dakle slijedi, 

 da je Mosl. gora za rečenih perioda visoko stršila iz mora, a 

 tekar pod konac kenozoikuma počela je usjedati. Boranost 

 škriljavaca gore Moslavačke, vanredno je velika a očituje se 

 u dva smjera. Glavni smjer toga boranja odnosno brazdenja 

 teče od NW prema SO, dok drugi rjedji smjer teče pravcem 

 SW— NO. Nagnutost trupine Mosl. gore prema jugoistoku upri- 

 ličilo je transgresiju mladjih tercijarnih naslaga, naime litavaca 

 i mladjih tvorevina, pak je zato arhajska trupina zastrta mladjim 

 naslagama pijeska i diluv. ilovine. 



U opsegu baš ovih mladjih,tvorevina naslućivati nam je dvije 

 paraklaze i to jednu smjerom NW~SO, kod Samarice uz koj u su 

 usjele tercijerne tvorevme, te su stoga prikrite diluvijalnom ilovi- 

 nom i pijeskom. Druga slična paraklaza kaže prof . F. K o c h: izvela 

 je po svoj prlici postojeće prilike na zapadnom kraju gore, pak sam 

 spomenute hrpe htavca (misli naime hrpe litavca oko Podgarića, 

 Samarice te Vrtlinske) prikazuju Uh za ostale fragmente usjele ne- 

 kadašnje mediteranske obale". (F. Koch. Prijegledna karta 

 Hrv. i Slav. — Moslavina — ). 



Već sam prije bio spomenuo, da u Moslav. gori manjkaju svi 

 stratigrafijski elementi paleozoikuma, mezozoikuma i tercijara sve 

 do mediteranskih tvorevina. Ova okolnost čini, da se Mosl. gora 

 znatno razHkuje od ostalog zapadnog slav. gorja, u kojem je gorju 

 doduše jezgra svake gorske trupine (Papuk, Psunj, Krndija) kame- 

 nje slično onom Mosl.gore,ali tu dolaze uz arhaikum još i paleozoi- 

 čke, mezozoičke a i kenozoičke tvorevine češće i u znatnim nasla- 

 gama. Iz toga pak izlazi, da su rečene gore dospjele pod morsku 

 površinu i ako ne cijelom svojom trupinom, a ono u znatnoj 

 česti već u paleozoikumu. Stajale su pak pod vodom sve do 

 konca mezozoikuma i tercijara, za kojih su se doba zbila znatna 

 dizanja i spuštanja rečenih gorskih česti. 



Uočimo li sve gorske nizove, koji ovamo spadaju (Bilo, Psunj, 

 Papuk, Krndija, Požeška i Dilj gora) vidimo, da su ovi gor. nizovi 

 zapravo fragmenti t. j. ostatci negda vehkog jedinstvenog gorja ih 

 kako to Moj si so vics nazivlje ,,orij entalnog kopna". O 

 odnošaju ovog orijentalnog kopna respektive hrv. slav. otočnog 

 gorja prema južnoj vapnenoj gori istočnih Alpa i lancu dinarskog 



