Dr. Slavko Šećerov: Zur Kritik der Entelechielehre 

 von H. Driesch Biol. Centralblatt. Sv. 31. 1911. 



Od dvih modernih biofilozofskih struja : neolamarkističke 

 (psihobiologijske) i neovitalističke, svakako je važnija neo\dtalis- 

 tička, jer je za psihobiologiju odmah jasno, da nije drugo, nego 

 sve do pojedinih stanica provedeni psihologijski antropomorfi- 

 zam. Unutar neovitalističke struje vlada veća raznolikost, 

 kako sam u XX. godištu ,, Glasnika" u kratko pokazao. 



Od neovitalsta svakako je jedna od najoriginalnijih pojava 

 H. Driesch. S njegovom naukom o entelehiji ba\äli smo se na tom 

 mjestu i kritički je prikazali došavši do rezultata, da nauka o 

 entelehiji nije nužna konzekvencija našeg savremenog znanja, 

 odnosno neznanja, a po tome se ne može nazivati prirodnom 

 konstantom poput onih iz anorganskoga svijeta poznatih. Po- 

 moću analize životnih pojava i konstrukcije na temelju te ana- 

 lize učinjene mogli bi istim pravom i do drugih takvih konstanta 

 doći. 



U referisanoj razpravi podvrgava autor Drieschovu nauku 

 o entelehiji s drugih stanovišta oštroj kritici. Autoru je stalo 

 do toga, da pokaže, da entelehija i nije u stanju rastumačiti 

 onih pojava za ljubav čijeg tumačenja je konstruirana. To vrijedi 

 osobito s obzirom na problem cjelosti, te na problem o načinu 

 djelovanja entelehije na kemičko-fizičke procese, koji se nesum- 

 njivo na živome odigravaju (suspenzija anorganskih dogadjaja). 



Nadalje dolazi autor do zanimivog rezultata, da entelehija 

 pored sveg nastojanja Drieschova ipak i po svom postanku 

 i po svom bistvu sadrži psihičkih svojstava, jer se entelehija 

 u stanovitim slučajima podudara s ,,Ja", a to je skroz psihička 

 pDJava. Driesch sam uvidja kamo vodi vitaHzam, koji psihologi- 

 zira, naime do jednostavnog antropomorfizma. Zato on svoju 



