Drugi prigovor, kojeg je Moritz Wagner iznio, 

 tiče se nemogućnosti, da se u slobodnoj prirodi 

 individuima, sa kakovim korisnim novim karakte- 

 rima, zapriječi križanje sa njihovim manje sretnim 

 susjedima. Selekcija da ne može bez nuždne isola- 

 cije, nastale uslijed migracije, ništa učiniti. 



Nema sumnje, da je migracija, iselivanje, i uslijed toga 

 često nastupajuća isolacija, odijeljenje iseljenih forma, vrlo po- 

 voljna stvaranju novih vrsti i da ona takovo stvaranje u veliko 

 potpomaže. Ipak se nikako ne može Wagnerovoj teoriji tolika 

 važnost pripisati, a pogotovo ne može se dopustiti, da bi ona 

 bila kadra teoriju selekcije izmijeniti. 



Treba uvažiti razliku između umjetnog i naravnog obira. 

 Kod umjetnog su novi karakteri korisni samo za čovjeka, te 

 uslijed toga kod životinje ne predleži baš nikakova potreba, da 

 se ti karakteri i održe, pak ako čovjek ne zapriječi križanje sa 

 običnim formama, doista će se ti karakteri opet izgubiti. U slo- 

 bodnoj pak prirodi odgajaju se nove forme uvijek samo sa 

 takovim karakterima, koji su za dotičnu životinju korisni. Ako 

 se pak korisne osobitosti u još tako malenom stepenu poja- 

 vljaju, to donose već sa svojom korišću nadoknadu za isolaciju. 

 Korisne variacije mogu ali ujedno, a vrlo često i je tako, za- 

 hvatiti već s početka poveći broj individua. Napokon su nam 

 pokazali Mendel-ovi zakoni križanja, da se i novi jedan ka- 

 rakter, koji se pojavlja kod samog jednog individua, ne mora 

 uvijek križanjem izbrisati. 



Kako će nadalje Wagner rastumačiti pojav novih varijeteta 

 i vrsti na istom mjestu u vremenom slijedu? Sjećam samo na 

 Paludine u znamenitim našim Paludinskim naslagama u Slavo- 

 niji. Konačno se ni ne uzima, da su nove forme nastale iz ne- 

 nadanih kakovih varijacija, koje su se posve sporadički na 

 pojedinim individuima pojavile. Ne, nego kada su uslijed vanjskih 

 fizikalnih uzroka potičući primarni povodi zahvatili već poveći 

 broj individua, kad je više njih zadobilo jednaku tendenciju 

 varijacije, istom onda je redovito zahvatila naravna selekcija. 



Nadalje se je prigovaralo Darwinovoj teoriji,, 

 da bi po njoj upravo svaki karakter moraonosiocu 

 nekakvu korist donositi, a ipak nailazimo na karak- 

 tere, koji svom nosiocu ni ka kove koristi ne pružaju. 



