u onu, koja je bila za okolicu najprikladnija. Često se nadalje 

 varijacije, o čijim uzrocima ne znamo i onako ništa, očituju u 

 nekom odredjenom smijeru (Entwickelungsrichtung, Orthogenesa 

 od Haackea), koje dovode do nekog savršenstva, a istom kad 

 je ovo nastupilo — zahvaća selekcija. 



Mnoge ipak sva ova obrazlaganja, dotično obrana selekcije, 

 ne mogahu nikako zadovoljiti. Princip evolucije se je doduše i 

 dalje priznavao, nu selekciju se je kušalo sve više popravljati, 

 ili zapravo nadomještavati sa drugim boljim teorijama. Stalo se 

 je oštro lučiti izmedju descendencije ili evolucije, kao nekog 

 priznatog principa, i selekcije iliti Darwinisma. 



Ovdje ne mogu, da ne spomenem na prvom mjestu jednu 

 veoma važnu pojavu, a to je botaničar Nägeli. Ovaj je u svojem 

 spisu : Entstehung und Begriff der naturhistorischen Art Mün- 

 chen 1865., zatim u dalnjoj svojoj radnji: Mechanisch physiolo- 

 gische Theorie der Abstammungslehre. München und Leipzig 

 1884., kao i u drugim svojim spisima, iznio neke doista uva- 

 ženja vrijedne misli, koje su bile od velikog zamašaja za našu 

 stvar. 



Nägeli drži, da individualne varijacije nisu neodredjene 

 u svim smijerovima, nego da se pojavljaju „mit bestimmter 

 Orientirung", te upravo smijeraju prema nekoj više sastavljenoj 

 i savršenijoj organizaciji. Ovaj princip progressije — Vervollkom- 

 mnungs princip — Nägeli-ev prikazuje se kao prenos onog od 

 Blumenbacha g. 1771. postavljenog „Bildungstrieba", ili nisus 

 formativusa, od individualnog razvoja na plylogeniju. Nadalje 

 Nägelieva „Idioplasma teorija" sadržava vanredno vrijednih ele- 

 menata, koji se dadu izvrsno upotrijebiti, i koje je osobito 0. 

 Hertwig za svoju Biogenesis-teoriju upotrijebio. U plasmi orga- 

 nizama uzimlje naime Nägeli posebnu plasmu — idioplasmu — 

 u kojoj su sadržane sve osnove. Ta idioplasma dakle sadržava 

 sve osobitosti razvitog organisma potentionalno. Ovoj nasuprot 

 stoji ostala plasma samo kao hranitbena plasma. Do toga je 

 Nägeli došao promatranjem jajnih stanica raznih životinja kao 

 i uslijed činjenice, da se u svakom jajetu nalazi potentionalno 

 podpuna species. Idioplasma se sastoji od najmanjih čestica, 

 koje su opet na osobiti način poredane. Toliko imade različitih 

 vrsti idioplasme, koliko imade različitih kombinacija osobitosti. 

 Po tome imade svaki individuum svoju osobitu idioplasmu. 



