8 



U ovu vrlo znamenitu i datailno obradjenu Weismannovu teo- 

 riju, koja nipošto ne zabacuje selekciju, nego joj dapače i veću 

 važnost pripisuje od samoga Darwina, naime isključivu moć 

 stvaranja novih oblika, ne možemo se ipak ovdje dublje upu- 

 štati. Dosta je, da ju za sada označim kao vršak materijalističkog 

 shvaćanja. 



De Vriesova teorija mutacije selekciju takodjer ne 

 zabacuje, ali njezino djelovanje na suprot vrlo steže. De Vries 

 dvoji, da bi se mogao iz običnih malenih variacija današnji or- 

 ganski svijet razviti. On dapače tvrdi, da se one malene varia- 

 cije niti ne naslijedjuju. Obične variacije mu dakle ne dostaju, 

 nego on računa s onim pojavima, gdje se najedanput pojavlja 

 neka veća promjena, koju zove mutacija, i koja da se jedina, 

 naslijedjuje. Do toga su ga doveli, kako je poznato, eksperimenti 

 sa Oenotherom. Organizmi dakle variiraju zapravo poskočice i 

 to u više raznih smjerova. Kod mutacija se iz nutarnjih uzroka 

 (dakako u bitnosti svojoj nepoznatih) vrst naglo u više forma 

 rascijepa. Ove mutacije su bez pravca: korisne, indiferentne ili 

 štetne. Naravska selekcija samo istrijebljuje, eliminira one, koje 

 nijesu za eksistenciju ; ali na one, koje preostaju, neima više ni- 

 kakova upliva; ona ih ne može dalnjom selekcijom popraviti. 



Dočim su se dakle po našem dosadanjem shvaćanju vrsti 

 na taj način preobrazivale, da se je svaki dio tijela uvijek u sa- 

 vezu sa vanjskim svijetom — kao adaptacija — pomalo mijenjao, 

 bude ovdje čitava slika vrsti kao potresena. 



Mi znademo, da se životinje sastoje od samih adaptacija, 

 koje su mogle samo postepeno iz variacija proizaći. Prije svega 

 nijesu mogle komplicirane adaptacije kroz mutacije nastati, jer 

 bi to bilo preveliko računanje na dobrotu slučaja. Kod jedne 

 mutacije n. pr. u krilu kod Leptira, imali bi naglo svi dijelovi 

 istoga razne boje pokazivati. Ipak se ne može od slučaja išče- 

 kivati, da bi se sad ove boje tako sudarale, da bi iz toga na- 

 stala slika lista. I kad bi već došlo kojim slučajem do nepotpune 

 slike lista, ipak tone bi kod slijedeće mutacije postalo bolje, 

 jer bi opet bile sve boje promijenjene, i ako bi se dosada manj- 

 kajući crteži i pojavili, bili bi drugi, do sada pravi bojadisani 

 dijelovi opet rastepeni. Treba bo n. pr. kod Jelena, koji ima 

 teško rogovlje, da bude prema tome i glava jača, i vrat, koji ju drži; 

 njegove mišice, veze i kosti. Kako bi se baš sve to u skladu 



