kod jedne mutacije pojavilo? To je tako, kao da bismo imali 

 od izbačenih 20 kocaka dobiti prema gore okrenute same šestice. 

 Sa jednim bačenjem kocaka to bi sigurno teško bilo. Svakako 

 bismo to prije postigli, da izbacimo kocke, pa onu, koja even- 

 tualno pokazuje šesticu prema gore, ostavimo na miru. I tako 

 redom da postupamo dalje. Dakle najprije jedan sgodni karakter; 

 k tomu se pridružuje pomalo i drugi i t. d. Moram ali odmah 

 ovdje već umetnuti, da ovakove harmonične t. zv. (po Her. 

 Spenceru) co-adaptacije i selekciji zadavaju izvanrednih pote- 

 škoća, te ih i ona ne moža drugačije protumačiti, nego kako 

 smo to na netom spomenutom primjeru kušali učiniti. Ali i taj 

 primjer nas, kako i opet primjećujem — ne zadovoljava. 



Nadalje se predbacuje mutacijama, da, pošto su iste tako 

 rijetke, te se samo kod nekih individua pojavljuju, da se mogu 

 uslijed amphimixisa sa normalnim životinjama opet izgubiti, jer 

 će se samo rijedko kada takav slučaj desiti, da budu tako po- 

 voljne, i da u isto vrijeme takova kriza u vrsti nastupi, da bi 

 svi individui, koji nisu mutirali, propali. Sa mutacijom se dakle 

 ne može raznolikost današnjih vrsti protumačiti. T. j. mutacija 

 ih svakako još teže tumači, nego Darwin, koji operira sa onim 

 najmanjim variacijama. 



Kako ali stoji sa De Vriesovim prigovorima proti varia- 

 cijama? Napokon je pošlo zbilja za rukom Golubove, Pse, Konje 

 itd. umjetnim odgojem u nove rase pretvoriti, koje kod čisto- 

 krvnog parenja svoje karaktere i prenose na svoje potomke. 

 Može se dakle uzeti, da i u naravnom odgoju preobražene ži- 

 votinje svoje karaktere čuvaju. Nu ni to nije potrebno, jer i kod 

 izrazitih vrsti, sa, kako se čini, ustaljenim karakterima, sele- 

 kcija nikad ne prestaje. 



I ako kod umjetnog odgoja iza nekog vremena dolazimo 

 do granica, preko kojih ne možemo dalje, stoga još ne slijedi, 

 da to mora i u slobodnoj prirodi tako biti. Jer mi možemo samo 

 tako dugo dalje odgajati, dok ne bude harmonija u organima 

 poremećena, a mi ne znamo, koje još dijelove tijela bi bili mo- 

 rali takodjer odgajati, kad bismo htjeli, da naš objekt neobične 

 dimenzije postizava. Kada bi imao n. pr. Grozdić (Grossularia) 

 zadobiti veličinu Bundeve, to doista ne dostaje izabirati samo one 

 individue, koji imadu najveće bobice. Jer kod postizavanja ta- 

 kovih orijaških dimenzija morali bismo očito i puteve za dova- 



