12 



djeno] službi, laglje moći utisnuti svoju sliku u kličnoj plasmi 

 (ili idioplasmi), u svrhu da ova potonja u novoj ontogenesi 

 organe sa isto takovim karakterima na novo producira, nego 

 da po Weismannu uzmemo sve moguće variacije u osnovi, iz 

 kojih se razvijaju organi, koji će tek slučajnim prilikama od- 

 govarati. 



Nu skok je, bar u dosadanjem našem načinu razlaganja, 

 prenagao, to dopuštam, i zato nas s početka malo frapira. 

 Zar najedanput da bude nešto psihičnoga uzrok mehaničkim 

 promjenama? Ali pročitajmo još jedamput što veli Lamarck: 

 „Osjete potrebu, a osjećana potreba uzbudjuje nutarnje čuvstvo, 

 te dirigira fluide i sile prema točki tijela" i t. d. Zar to nijesu 

 čisto psihički procesi? 



Jest i jesu, zato Lamarck ni časka ne oklijeva, da nam to 

 i razjasni. Iznašam evo njegove vlastite riječi u prijevodu: „U 

 istinu ništa se češće ne opaža, osobito kod čovjeka, kao što 

 djelovanje misli, budi na nutarnja čuvstva, budi na razne nu- 

 tarnje organe. I jedva bismo vjerovali, da pomisao, sastavljena 

 samo od misli, može na naše nutarnje organe u tom stepenu 

 djelovati, kako to ona čini, i da može tako velike učinke na 

 nje proizvesti. Kome da nije poznat učinak, kakovog je kadar 

 pogled na jednu mladu lijepu žensku proizvesti, isto tako kao 

 opet pomisao, da je više neima" ? — A pitam Vas, zar ne mo- 

 žemo tome i sami naša vlastita iskustva pridodati. Zar pojačana 

 navala krvi u naša lica, uslijed česa se ista jače zacrvene nije 

 mehanički pojav, popraćen sa prenosom materije, a zar mu nije 

 sram t. j. psihički proces prečesto uzrok? Ili blijedilo od straha; 

 ili posljedice straha; kadikad i sama smrt? 



Po tome možemo doista, ne samo dopustiti, nego moramo 

 upravo i tvrditi, da psihički uzroci u opće mogu na materiju i 

 na mehaničke procese djelovati. To je baš onaj punctum sa- 

 liens za Lamarcka. On nam doduše ne veli detailno, kako se to 

 ima razumijevati, jer i sam ne zna, nu toliko za njega stoji, da 

 životinja pomoću psihičkog procesa može osjetiti potrebu, i da 

 nadalje opet pomoću neke psihičke sile, koja je u njoj, može 

 i vladati svojim tijelom, te prema potrebi isto dapače i preo- 

 braziti. Izričito eno veli: ako organ ne eksistira „et si l'organe 

 n'existe pas, et que besoin resenti soit pressant et soutenu, 

 peu-ä-peu l'organe se produit". To je i posve logično, jer što 



