13: 



će mi sposobnost osjećanja, ako ne bi mogao na utisak, primljen 

 iz vana, nikako reagirati. Drugo upravo slijedi iz prvoga. 



Lamarck dalje na jednom mjestu veli: „Po jednom na- 

 ravskom zakonu teže sva sa osjećajem providjena bića, koja po 

 tome ono tamno (nejasno) nutarnje čuvstvo posjeduju, koje je 

 prozvano osjećaj života (sentiment d'existence), besprekidno za 

 tim, da se uzdrže, te su po tome podvrgnuta jednom neodo- 

 ljivom nagonu, koji sačinjava primarno vrelo svih njihovih radnja. 

 Ja ga zovem nagon samouzdržanja (penchent ä la conservation). 

 Moja je namjera pokazati, da je jedino ovaj nagon, na koji se 

 svaki čin životinja mora svesti, koje ovo svojstvo osjećaja imaju". 

 Kod životinja ipak, koje po Lamarcku taj osjećaj neimaju, do- 

 pušta, da one ne imaju u sebi nikakav nagon ni za uzdržanje 

 ni za rasplodjivanje, te da ih po tome „Narav" podržaje i po- 

 mnaža. Tamo dakle dopušta djelovati uzroke, koji ne leže u 

 njima t. j. dotičnim životinjama. To su sad« očite pogriješke, 

 jedne životinje pušta Lamarck ravnati po jednim principima, 

 druge po drugim. On je naime dijelio životinje u Animaux apa- 

 thiques, Animaux sensibles i Animaux intelligentes. Jedva da 

 treba i spomenuti, da i ta potonja razlika u životinjama danas 

 ne stoji. 



Nu glavno je, da po Lamarcku neima nikakovog indirektnog 

 puta za postanak svrsishodnosti, nego ova direktno nastaje, te 

 se sastoji u harmoniji izmedju potrebe i njezinog udovoljenja. 



Lamarck je dakle tumačio pojave u organskom svijetu 

 psiho-biološki, nu da ne ostanemo u dvojbi, kako je on taj 

 psihiški princip shvaćao, treba da u tom pogledu navedemo 

 opet njegove vlastite riječi: „Pošto sam bio ovlašten reći, da 

 mi nikakovo positivno zvanje ne postizavamo, osim u naravi, 

 pošto do takovog samo opažanjem možemo doći, a da izvan 

 naravi ne možemo ništa opažati, ništa istražili, ništa sigurna 

 upoznati; to iz toga slijedi, da naše svekoliko pozitivno znanje 

 njoj pripada, i uistinu jedan dio nje sačinjava". Onaj psihički 

 princip, koji u životinje stavlja, veli, da samo može biti nešto 

 duševnoga, ah da njegovo djelovanje pojam fizičke 

 energije uključuje. 



Iz toga dakle ne mogu jasno razabrati, da li je Lamarck 

 bio pravi spiritualista, ili zbilja ono, za što ga njegovi današnji 

 obožavatelji drže, naime neki psiho-fizičar; t, j, da li je i on 



