14 



kao i ovi, psihično izvodio iz fizičkoga. Najzaiiimivije je ali to, 

 da su slijedeći biolozi, o kojima ću sada odmah govoriti, pro- 

 izlazeći iz čisto mehanističkoga stanovišta, čim su dublje zašli 

 u ispitivanje svih tih zagonetka života, došli takodjer do je- 

 dnakih resultata. 



Tako je n. pr. Hermann von Meyer (Die Architektur 

 der Spongiosa 1867. i Die Statik und Mechanik des menschli- 

 chen Knochengerüstes 1873.) proučavajući strukturu spongiose 

 kod čovječjih kostiju, došao do slijedećeg resultata. Sama ona 

 tvrda koštana substancija reda se u tankim gredama ili listićima, 

 sačinjavajući neki grušt u kosti, u kojem su grede i prečke 

 upravo u onim smijerovima poredane, u kojima već tlak (Druck) 

 i vlak (Zug) tako odredjuju. Kako caput femura sa collumom 

 sačinjava postrance izvučenu kuku, dakle izgleda kao paranak 

 (Krahn), to bi se ova kuka, uslijed tlaka, potičućeg od težine 

 čitavog trupa sa glavom, prelomila, kad ne bi baš u smijeru 

 toga razvlačenja tekli listići koštane substancije u spongiosi. 



Kad je Meyer svoje preparate od kostiju pokazao zasno- 

 vatelju grafičke statike Culmannu, opazio je ovaj, da su trabekuli 

 spongiose u mnogim mjestima čovječjeg tijela upravo u onim 

 linijama izgradjeni, kako je on za ovakova tjelesa konstruirao. 

 Na to je i sam narisao kost sa konturama gornjeg prikrajka od 

 femura, te je ovakav stupac predočio svojim učenicima, i ujedno 

 im označio smijerove tlaka i vlaka, kakovi postoje na toj kosti 

 i zadao im zadatak, da narišu, u kojim smijerovima imadu grede 

 teći. Izašla je slika u bitnosti na vlas ista, kako ju pokazuje 

 spongiosa dotične kosti. 



To bi bio samo jedan primjer, kakovom bi mogli prido- 

 dati na stotine drugih iz područja mehaničkih elemenata i uredaba 

 kod životinja, a još možda ljepših kod bilina. 



Nu jošte je dublje u pojave ove vrsti i njihovo tumačenje 

 zašao Wilhelm Roux. On je već u svojoj dissertaciji „Über 

 die Verzweigung der Blutgefässe des Menschen" 1878. došao 

 do zaključka, da se razgranjivanje žila ravna posve točno prema 

 hydrodinamickim zakonima. Svuda se izbjegavaju suvišna trenja, 

 tako da se krv tjera po tijelu uz minimum potroška žive sile i 

 materijala stijena od žila. Slično kao što struktura spongiose 

 kosti zadovoljava dvjema protivnim potrebama: s jedne strane 

 potrebitoj čvrstoći, a s druge da bude kost ipak što laglja 



