19 



Čini se, da riješenju našega problema, koji glasi : Kako da 

 si protumačimo sve pojave u organskom svijetu, naročito nji- 

 hovu svrsishodnost, još više približuje physiolog P f 1 ü g e r u 

 Bonnu. Njegovo djelo, u kojem iznaša dalekosežne svoje misli 

 glasi: „Die teleologische Mechanik der lebendigen Natur". 1887. 



On nastoji oko toga, kako u predgovoru veli, „da postavi 

 princip, po kojemu narav svrsishodna harmonička djelovanja 

 organa i organskih dijelova regulira. Ovaj princip isto je tako 

 jednostavan, kao obćenit i za shvaćanje kao i za otkriće pri- 

 rodnih pojava probitačan". Prema tome nije anatomija sačinja- 

 vala predmet njegovog istraživanja, nego instinktivna djelovanja 

 i physioloski procesi života, čija svrsishodnost na neki sakriveni 

 zakon upućuje. Svrsishodnost u physioloskim radnjama tijela 

 pričmjala mu se je tako slična instinktivnim činima životinja, da 

 se je pitao, da li i ove radnje nijesu na isti način psihičkoga 

 porijekla i nekom vrsti samosvijesti praćena, ako se taj pojam 

 u širem smislu uzme. Njemu se čini, da sa svim procesima živih 

 bića, ako i ne apsolutno, a to bar redovito upravlja blagostanje 

 životinje. „To se pokazuje pače i tada, ako i posve novi uvjeti 

 na umjetni način proizvedeni, na živi organizam djeluju". 



Na str. 8. svojega dijela veli: Ako gledamo, da jedna ži- 

 votinja, slično kao čovjek, svoje čine postojećim prilikama okru- 

 žujućega svijeta neprekidno prilagodjuje, kako to već njezinom 

 blagostanju najbolje odgovara, tada zaključujemo, da budu takovi 

 čini uslijed promišljanja odredjivani, dakle da su produkt sa 

 sviješću providjene psihičke sposobnosti. Ja rabim ovdje riječ 

 svijest u najširem smislu, za svaki mogući još tako nejasni čin, 

 koji se bez sudjelovanja duševne ili duhovne sile t. zv. „Ja", 

 ne da ni zamisliti. Ja držim pretpostavu neke sa sviješću spo- 

 jene duševne sposobnosti kod životinja za dosta sigurnu; jer 

 akoprem „Ja" u opće nikakova sretstva ne posjeduje, pomoću 

 kojeg bi mogao sa apsolutnom sigurnošću dokazati, da izvan 

 vlastite svijesti još kakova druga postoji, ipak o tome nitko ne 

 dvoji, dok se radi o čovjeku. Zaključak na životinje ipak nije 

 bitno druge naravi". 



„Mi opažamo nadalje, da i oni organi životinja, na čije 

 djelovanje svijestna duša nikako ne utječe, na analogni način, 

 kao i čitava životinja, prema mijenjajućim se odnošajima svoje 

 čine svrsishodno reguliraju, te se ne čudimo, ako veliki Heros 



