26 



„Vitalist dolazi dakle do osvjedočenja, da je organisam doduše 

 bezuvjetno podvrgnut zakonima o vječnosti materije i konstan- 

 tnosti energije, nu da smo ujedno prisiljeni u njemu 

 nazirati neku posebnu stvaralačku silu, koja svije- 

 sno ili nesvijesno, svakako na razborni način ma- 

 teriju i sile mrtve naravi rabi, dočim ove k nekom 

 odredjenom cilju, k izgradnji i uzdržanju organisma, 

 privodi. 



Moje je mišljenje, da svim tim zadaćama nije kadro nijedno 

 od poznatih svojstava materije udovoljiti. Nu vitalisti kažu isto, 

 da naime u organskom svijetu mora da vlada neki posebni 

 nepoznati faktor, kojega ni neima u anorganskom, iz toga baš 

 i izvode onu autonomiju u biologiji. Oni bo dolaze do nekog 

 uzroka, ili principa, koji se evo manifestira kao nešto psihičnoga, 

 vele, upravo pametnoga, ali da je taj princip ipak samo neka 

 emanacija organisama, kao što su elektricitet i magnetizam 

 svojstva nekojih tjelesa. Samo da je to ovdje dakako sve daleko 

 više komplicirano. 



Nu za još bolje razumijevanje, što se sve traži od tog 

 principa, i što sve on u istinu u organskom svijetu i vrši, moram 

 još konačno posegnuti za nazorom jednog vrlo odličnog pred- 

 stavnika te nove struje, a to je Driesch. 



H. Driesch („Philosophie des Organischen". Predavanja 

 držana 1907. do 1908. na sveučilištu u Aberdeenu u Englezkoj.) 

 On iznaša u tim predavanjima tri dokaza, koji imaju da posve 

 obore mehanističku teoriju života. 



1. Glavni problem embryologije je proizvadjanje tipično 

 uredjene prostorne raznolikosti, naime same gotove životinje, iz 

 neizmjerno jednostavne prostorne tvorine, jajeta. Embryogeneza, 

 ili ontogeneza, sastoji se dakle u bitnosti u stvaranju sve veće 

 raznolikosti. 



Držalo se je nekada, da je jaje samo prividno jednostavno, 

 uistinu da sadržaje već u sebi čitavu prostornu raznolikost, koja 

 kod embryogeneze postepeno dolazi do izražaja. Na tome je 

 temelju stajala t. zv. Einschachtelungstheorie osamnaestog sto- 

 ljeća. Po njoj jaje sadržaje već gotovu životinju, samo dakako 

 vanredno umanjenu. Ako je tako, onda bi već u jaletu opet 

 ove maljušne životinjice bila sadržana t. j. praeformirana, slije- 

 deća, a i sve redom slijedeće generacije. Po toj teoriji bi dakle 



