32 



porabe i neporabe, dakle teoriju direktnog postanka karaktera 

 od Lamarcka. Zar se je moglo od njega ipak zahtijevati, da on 

 Lamarcka u čitavim foliantima citira, obradjuje i hvali? Ne, nego 

 je posve razumljivo, da je sav svoj znanstveni mnogogodišnji 

 trud uložio, da čim bolje obrazloži i zasnuje svoju teoriju. 

 Ali je Darwinova teorija selekcije, i samo ova, i samom La- 

 marcku tek pribavila obće priznanje; ona ga je izvukla iz za- 

 boravi. 



1 to je opet jasno, zašto je tako. Jer su sve te hypothese, 

 kojima se naše znanje u biologiji u zadnjim godinama uistinu 

 udubilo, ipak samo vrlo lijepe i duhov'te hypothese, dočim 

 Darwinova nauka predstavlja neoborivu činjenicu. Svijet hoće 

 nešto sigurnoga, makar da i nije tako duboko. I zato će vije- 

 kovi i vijekovi proći, i donijeti još nebrojene nove teorije, ali 

 nikada ne će prestati vrijednost borbe za opstanak i naravne 

 selekcije, jer je to tako nešto sigurna, kao i Newtonovi zakoni 

 gravitacije. I kao što će ovi ostati, makar da će jednoć uspjeti, 

 ili možda i nikada ne će uspjeti protumačiti samu bit gravitacije, 

 tako će i nadalje vrijediti Darwinova teorija selekcije, koja evo 

 ima baš još i tu neprocijenjivu prednost, što dopušta najšire 

 polje dubljem kauzalnom proučanju organskoga svijeta. — Po 

 tome: slava Lamarcku, ali i vječna slava Darwinu! 



