38 



toka gube u moru. Obično su dumače suhe, a voda teče samo 

 ispod kamenja, no za kiše, obje se sušice tako promijene, da 

 ih ne bi prepoznao. Podzemne vode onda nabujaju, jer voda 

 izbija iz svake rupe i zahjeva nesamo obalu, već i cestu i zato 

 su korita regulisali. 



Kohl je g. 1850. gledao takovu provalu Fiumere kad je 

 nekoliko dana i noći padala gusta kiša, padala kao iz kabla, 

 kaplja se doticala kaplje, padala štono riječ, kao po žnori. Po- 

 hitio je prama Fiumeri, ali nije mogao do gradskih vratiju i do 

 višeg jednog mjesta na pazaru i jedan ga čovjek preko divlje 

 vode prenio. Popriječnim ulicama tekla je voda po Kotoru i 

 sa sviju strana izbijala je ljuta planinska bujica. No nije samo 

 provalila Fiumera, već svi zdenci i gradski izvori, voda je izbila 

 na svaku i najmanju šupljinu.^) 



Dumaču Fiumere nije minuo nijedan prirodopisac i Koto- 

 rani u prvome redu upozoruju na nju svakoga putnika, kao na 

 vanredni prirodni samograd. Godine 1838. u njoj je sabirao 

 bilje i saski kralj Fridrik August. Dumača je mjestimice 

 3 — 4 m. široka i strmo se diže u veliku visinu. Dovaljene pećine 

 i golemi balvani ne dadu ti naprijed, a zadivljuju te kose i na- 

 kose stijene, koje je snaga vode tako izlizala, kao da ih je 

 klesar ulaštio. Kad je Fiumera suha, vlada u dumači grobni muk 

 i debeo hlad, a uz lijevu joj obalu vodi staza i strma cesta u 

 Crnu goru, koju i danas Crnogorci nisu napustili. 



Ušće je Fiumere močvarno, zato je tu poraslo nekoje bilje, 

 koje podnosi i vodu-slanicu. 



Nedaleko Kotorske Rječine divlje je korito, kojim bukti 

 Škurda, preko koje vodi takodjer željezan most. Zeleni dol 

 kod Škaljara protiče sušica Z vir on jak, koji za nevremena 

 hrli sa velike visine ispod vrha Solara, a snagu i njemu odavaju 

 balvani, koje voda dovalila do samoga sela. I ovoj su sušici 

 sagradili korito i posebnim ju kanalom dovode u more.-) 



1) I. G. Kohl: Reise nach Istri en, Dalmatien u. Montenegro. Dresden 

 1851. I. p. 224.-226. 



-) Za kiše izbija voda na sve potnožne šupljine planina i vrhova 

 takovom snagom, da čovjeka zadivljuje. Kad bijaše g. 1857. barunica 

 Diiringsfeld u Perastu, kao da se njegov vrh sv. Ilije rastopio u vodu, 

 jer je voda sa sviju strana hrlila prama moru. Kuće, gradjene tik mora 

 imadu široke propuste, kojima voda hrli k moru. U Kotoru imadu ulice 

 „riješke", kojima voda izbija, jer bi inače nadigla i razorila pločnike. 



