54 



ščenjak je uvijek mladjeg porijetla (eocen), dok su kameni pješčenjaci 

 ograničeni na starije n. pr. verfenske naslage. Od glina vrijedno je spo- 

 mena ona, koja dolazi pod imenom boksit. Valja da se na ovom mjestu 

 spomene još i sadra te sadreni lapori kao i neka vrst zelenog pršinca, 

 kojeg geološka literatura zove pietra verde. 



Od eruptivnog kamenja spominje Schubert noritne porfirite, koji su 

 po njegovom sudu skrutnuta lava vulkanskih erupcija, koje su se zbivale 

 za vrijeme srednjeg triasa, jer Ijušturni vapnenac probijaju porfiriti, dok 

 se halstetskih slojeva (gornji trias) nijesu ni dotakli. Te porfirite nalazimo 

 u južnoj Dalmaciji. U isto je doba bilo vulkanskih provala i u srednjoj 

 Dalmaciji. Spominjem eliorit kod Knina na vrhu Konjskom. Diabaza imamo 

 kod Sinja južno od srednjeg toka Sutine, u okolici Marosa, te kod istočnog 

 ruba lučanske kotline. I na otoku Visu ima eruptivnog kamenja. Po Tscher- 

 maku i diallagita. A otočić Brusnik čitav je izgradjen od tog kamenja. Na 

 otočiću Pomo odredio je nadjeno eruptivno kamenje H. FouUon kao au- 

 gitne diorite. 



Drugo poglavlje ove knjige obuhvaća tektonske prilike Dalmacije. 

 Po Schubertu su naslage dalmatinske strme, savijene, prelomljene i ra- 

 skomadane. Nailazimo na sve pojave tektonske. Lijepa je antiklinala ver- 

 fenskih škriljevaca na jugu i sinklinala n. pr. u ugljeniku Lučane. Inte- 

 resantne su i pojave nagnutih bora južne Dalmacije. Vrijedno je spomenuti 

 premaknuće krednog vapnenca preko eocena, I razmaknuća te poprečne 

 pukotine vrlo su česta. Potresi su dalmatinski tektonski. Vulkanskih potresa 

 u opće ne ima, dok se slabiji lokalni potresi dadu svesti na fenomen uru- 

 šanja. Najjači potres novijeg datuma u Dalmaciji bio je onaj godine 1898., 

 kojeg je prof. Kerner sveo na iznenadni postanak nove pukotine uz dvije 

 stare prolomne crte na južnom porubu Sinjskog polja. 



Treće poglavlje je ispunjeno potanjim opisom pojedinih geoloških 

 formacija Dalmacije te popisom fosila, medju kojima nailazimo na nekoje 

 nove vrsti za našu fosilnu faunu i floru, a nekoje i dosada uopće nepo- 

 znate vrsti. Najstarije je geološko udo Velebita karbon. Stere se lih u 

 Velebitu (gornji tok Velike Paklenice; izvor Male Paklenice) i na jugu kod 

 Spiča. Okameninama obiluju osobito dolomiti. To su ostaci foraminifera 

 takozv. Neoschwagerina. Uz ove često se javljaju preostaci alga, koje je 

 Schubert okrstio kao Mizzia velebitana, te je nova vrst. Od Protozoa spo- 

 minjem još kao važnu okameninu Fusulinu, koja naliči neoschwagerinama. 

 Te Fusuline tvore mjestimice čitave naslage vapnenaca. Uz ove okamenine 

 nalazimo u karbonu Dalmacije i ostataka Brachiopoda (Productus, Spi- 

 rifer, Spiriferella, Athyris. Camarophoria), Gastropoda (Trachydomia, Mur- 

 chisonia, Polyphemopsis, Pleurotomaria) Koralja (Amplesus, Zaphrentis), 

 Lamellibranchiata (Myalina, Conocardium). Uz ove našlo se je i osta- 

 taka: Crinoida, Cephalopoda (Orthoceras), Trilobites. Najbogatije je nalazište 

 okamenina u okolišu Merinibraića i Stanišića. Formacija diasa razvijena 

 je u Dalmaciji u malom opsegu. 



Trias se javlja kao verfenske naslage, Ijušturno vapno te kao ladi- 

 nički, karnički i norički odio. 



