71 



a drugo, da se drži stalan, uvježban knjižničar, koji bi uz stalnu nagradu 

 dnevice vršio službu. U tom bi slučaju izdržavanje knjižnice po približnom 

 računu iznosilo kojih 1200 K, godišnje. Za takav izdatak mi ne nalazimo 

 pokrića, jer uz izvanrednu štednju obzirom na upravne troškove, jedva 

 namirujemo potrebe oko izdavanja naših publikacija, te naše glavne za- 

 daće. Sve kad bi imali na raspolaganju godišnje toliki iznos nebi se ren- 

 tiralo izdavati ga u tu svrhu, kad uzmemo u obzir, kako se slabo članovi 

 društva koriste društvenom knjižnicom. 



Drugi je put, koji nam stoji otvoren, a kojim su kao najboljim uda- 

 rili i liječnički zbor i pravničko društvo, jest uvjetno predavanje društvene 

 knjižnice kr. sveučilišnoj. Prije nego iznesemo, koju bi nam korist do- 

 nijela ta predaja, da se pitamo, dali bi mogla otuda nastati i kakova šteta 

 po društvo. Moram reći, da mi zaista ne predvidjamo nikakve štete. Knji- 

 žnica bi prestala biti našim vlasništvom, jer samo pod tim uvjetom prima 

 kr. sveuč. knjižnica našu, to će najprije članovi primjetiti. De facto ostaje 

 ta knjižnica i dalje isto tako našom, jer koji od gospode članova ne drži 

 kr. sveuč. knjižnicu našom? Svrha je knjižnice, da je se upotrebljava, a 

 ne da je se posjeduje. Kad nam se dakle zagarantuje nesmetana, olakšana 

 i bolja upotreba, nego do sada, te zajamči i osigura integritet još bolje 

 nego je to do sada bilo, što onda smeta okolnost, da je ista knjižnica 

 svojinom kr. sveučilišne? Od toga, što je sada možemo nazivati svojinom, 

 nemaju članovi ni za malo više koristi, nego da je svojina kr. sveučilišne 

 a da je svakome i dalje na raspolaganju. To pitanje je i u liječničkom i 

 pravničkom društvu sigurno pretresano i ona eto nadjoše, da je promjena 

 vlastništva bez značenja. 



Dok dakle štete od te predaje ne može po našem mišljenju biti, 

 imali bi članovi otuda (dakle i društvo) čitav niz koristi. Knjižnica bi do- 

 bila dostojni i zgodno u centru grada položeni lokal; bila bi pristupna 

 svaki dan; bila bi upravljana i uredjivana stručno; društvo bi se sasvim 

 rješilo briga, poslova i troškova (vezanje), te neugodnog ali na žalost po- 

 trebnog utjerivanja zaostalih knjiga. Osim svega toga bi članovi kroz tu 

 predaju i to postigli, da bi im bilo omogućeno dobivanje u opće svih 

 knjiga, koje naša sveuč. knjižnica posjeduje, ne samo to, nego bi članovi 

 putem kr. sveuč. knjižnice mogli dobivati knjige i iz stranih sveučilišnih 

 knjižnica, s kojima naša u vezi stoji. Time bi bilo doprineseno koncen- 

 traciji kulturnih sredstava. Na koncu valja spomenuti, da bi i članovi iz 

 provincije ovom predajom dobili, jer bi na želju besplatno u najkraćem 

 roku dobivale sve knjige i časopise naše sveučilišne knjižnice i isto tako 

 i stranih knjižnica. 



Prema podacima dobrostivo nam od kr. sveuč. knjižničara pruženim 

 bili bi uvjeti predaje s naše strane samo: predavanje knjiga i časopisa 

 koje imamo i koje ćemo dobijati u vlasništvo, a sa strane kr. sveuč. knji- 

 žnice: da se članovima uz iskaznicu stavljaju na raspolaganje sve knjige 

 i časopisi knjižnice u vrijeme, kad ta knjižnica uopće funkcionira i to u 

 posebnoj sobi (eventualno zajednički sa liječničkim i pravničkim društvom), 

 gdje će ležati na uvid najnoviji svesci časopisa. 



