101 



prijalelju Baučiću bijaše do toga, da se kao botaničar ne po- 

 vratim u Kotor prazne torbe i zato me poveo preko jedne li- 

 vadice u Morinj donji, nadajući se da ću sigurno nešto naći, ali 

 nismo našli ništa, jer je žarko sunce ubilo svaku biljku. Poslije 

 sam došao do jedne živice i tu pribilježio Ruscus aculea- 

 tus, Satureia clinopodium, S. cuneifolia, koja je obična 

 u cijeloj Boki, na jednom sam mjestu našao i Centaurea 

 alba, Dianthus armeria, Seneciorupestris, Lapsana 

 communis, od papradi Nephrodium filix femin a, As- 

 pidium aculeatum, Asplenum trichomanes, A. on o p- 

 teris var. acutum. 



Od ove živice spustismo se prama Morinjskoj Rječini i 

 i jednom mlinu, gdje smo dobili hladne vode, a uz nju pod 

 vrbama našli i ugodan hlad. Tu sam se nadao o bilnijoj žetvi, 

 ali opet našao malo. Nedaleko potoka bijaše Sium nodiflo- 

 r um, a na jednoj livadici Sambucus ebulus i Mentha pu- 

 legium, meni najmilija i trajne uspomene biljka iz naše flore, 

 jer bijaše g. 1869. „prva" koju sam upoznao latinskim imenom u 

 Tuškancu, a odredio mije moj veliki dobrotvor dr. Sloser. Na 

 jednom grmu ugledao sam prvi puta Clematis viticella u 

 koje je veliki cvijet modre boje, dok joj je susjeda C. vitalb a 

 evala bijelim cvijetom. 



Na grmu dirake ugledah guštera-zelenca (Lacerta vi- 

 ridis) u kojega ne bijaše osnovna boja zelena, već zagasita 

 (braun.) Velika ga je vrućina tako svladala, da se je na grani 

 pružio kao mrtav i zaklopio svoje lijepe oči. Primaknuo sam 

 se tako blizu, da sam ga mogao točno razgledati, ali sam u 

 prvi mah opazio, da imam pred sobom osobitu odUku. 



Kako je poznato obojeni su mužjaci samo zeleno, posuti 

 žućkastim ili subijelim točkama, spoda bijeli i žućkasto-zeleni, 

 vršak repa siv ih sivo-zagasite boje. Ženke su također zelene, 

 samo je ta zelen jasnije boje, a osobita je ona odlika, koja je 

 isprutana. Ove su ženke na rptu zagasite, zeleno-zagasite, sive 

 ili crno zelene, koja je osnovna boja ukrašena sa dvije pruge, 

 koje sežu od uha i preko repa, sad bijele, sad zeleno bijele ili 

 žućkaste, ukrašene crnim pjegicama. Ova je odlika tako zna- 

 čajna, da je Daudin opisuje kao Lacerta bilineata, a 

 Schinz kao L. bi str i at a, akoprem je Duges već godine 1829. 

 upozorio, da su dvostruko isprutani pojedinci uvjek ženke 



